I 



I3IHANG TILL K. SV. VET. AKAD. HANDLINGAR. BAND. 4. N:0 3. 17 



lands inlandsis har likväl fortfarande förblifvit temligen 

 okänd, och det lilla, man derom vet, förskrifver sig hufvud- 

 sakligen från Nordenskiölds och Berggrens vandring från 

 Auleitsivikfjorden den 19 Juli 1870. De framträngde 30 — 40 

 engelska mil från isranden. Visserligen hafva flere andra t. ex. 

 Hayes 1860 och Rob. Beown 1867 försökt att intränga i det 

 inre, men alla hafva misslyckats redan i första början. Hates 

 uppgifver sig visserligen hafva hunnit 50 engelska mil inåt, 

 men af beskrifningen synes, som om detta vore en öfver- 

 uppskattning eller kanske ett tryckfel. 



Angående isens beskaffenhet, sådan den genom dessa 

 resor blifvit känd, får jag i det följande tillfälle att vidare 

 nämna. 



Under det sålunda efterhand i det närmaste enighet vun- 

 nits om, att en inlandsis fordom täckt Skandinavien och der- 

 ifrån sträckt sig öfver Nordsjön till Englands östra kust ^), 

 öfver en del af Nederländerna, norra Tyskland och Polen 

 samt en del af Europeiska Ryssland -), och hvilken haft sitt 

 egentliga centrum vid den Skandinaviska fjällryggen, att sam- 

 tidigt större delen af Storbritannien äfven varit ishöljdt ^), 

 likaså Vogeserna *), Alperna ^), sannolikt också Pyrenéerna, 

 att jemväl Norra Amerika ^) visar tydliga märken af enahanda 

 bildningar o. s. v., under det de flesta af hithörande jord- 

 arter efterhand blifvit kända till sin bildningshistoria och sin 

 bildningstid, är det en, som fortfarande synts gåtfull både i 

 det ena och i det andra afseendet. Det är rviUstensgruset 

 och isynnerhet dess mest egendomliga form — Sveriges 

 »åsar». Norges »raer», (till en del), Skotlauds »kames», Ir- 

 lands »eskers», Danmarks »ridlesteenssand», Tysklands »geschie- 

 besand», »decksand», Islands »öldur» (till en del). — Såsom 

 vi sett, hafva redan flere teorier uppstälts för att förklara 

 deras bildning. Den äldsta af dessa — »strandvallsteorien» — 

 var redan antydd af Svedenboeg och af Linné. Den före- 

 föll också i det hela ganska naturlig och gaf en temligen lätt 



O »Såväl i Norfolk, England, som i Brandenburg har det lyckats chefen 

 (O. Torell) att finna afgörande bevis för att den skandinaviska in- 

 landsisen nått dessa trakter». — Berättelse till K. M:t om Sveriges 

 Geol. Undersökning 1875. Post och Inrikes Tidningar. Juli 1876. 



^) Se t. ex. O. ToKELL, »Bidrag till Spetsbergens molluskfauna». 1859. 



^) Agassiz, Buckland, Geikie, o. Torell. 



*) Renoir, (BuU. de la soc. géol. de France. T. -XI. 



^) Venetz, Agassiz, de Charpentier, Désor, Martins, Gastaldi m. fl. 



^) HiTCHcocK, Agassiz m. fl. 



2 



