18 o. GUMyELIUS, OM MELLERSTA SVERIGES GLACIALA BILDNINGAR 



förklaring på åtskilliga af åsarnes allmänna karakterer. Den 

 vann också stor genklang och för denna uttalade sig en mängd 

 af Sveriges naturforskare såsom LiNNÉ, Hisikger (till en 

 del), v. Post (1855), Loven, C. W. Paijkull ') och slut- 

 ligen A. Erdmann -). Samma åsigt framstäldes och försvarades 

 också af många utländska vetenskapsmän såsom Ltell, Forch- 

 HAMMER, Keilhau (till en tid), M.\j?Tms, DÉsoR, ]Murchison (med 

 någon förändrino-), och den svnes ännu vara temligen all- 

 mänt antagen i utlandet, så t. ex. af J. Geikie. Då man börjar 

 studera åsarne i deras enskildheter möter denna teori lik- 

 väl så många svårigheter, att den visar sig helt och hållet oan- 

 taglig, utom i afseende på ett ringa antal åslika bildningar, 

 hvilka otvifvelaktigt äro af haf eller insjöar uppkastade och vida 

 yngre än de egentliga åsarne ^). 



En annan teori uppstod i samband med Sefströms teori om 

 rullstensfloden. .^Vsarne äro enligt denna teori uppkastade af den 

 petridelauniska floden, sedan deras material först afslipat och 

 repat berghällarne och imder detta sitt arbete sjelft blifvit sli- 

 padt och rundadt. Denna teori, som biträddes af Sefstöm, Du- 

 rocher, Berzelius m. fl., kunde dock icke stå uppe, icke ens så 

 länge, som tron på sjelfva rullstensfloden. 



En tredje teori — den s. k. »erosionsteorien» — synes först 

 vara framstäld af Al. Broxgniart och förekommer sedan åtskil- 

 liga gånger imder något vexlande former. Sålunda antogs den 

 af HisiNGER (för de i dalar framgående åsarne), af C. W. Paij- 

 kull ^) samt ytterligare af A. E. Törneboiim^) och P. A. Levin^). 



') »Om de lösa jordlagren i en del af Mälaredaleu». Stockholm 18G0. 



2) »Sveriges Qvartära Bildningar». 



■') Sådane äro t. ex. en del bildningar vid Skånes kuster, bland hvilka 

 »Järav allén», hvilken Geikie. märkvärdigt nog, vill göra äldre än de 

 egentliga åsarne. Sådana förekomma äfven iDå många andra ställen vid 

 Östersjöns kuster. Jag har också sett dem vid Hjelmarens stränder och 

 vid Torne träsk. 



•») Ö. af K. \. A. F. 1864. — Efter besök på Island 18(56 tog Paijkull 

 tillbaka denna åsigt, och förklarade den oantaglig, sedan han fått se 

 jöklarne med egna ögon. Han framstälde nu (i »Bidrag till kännedom 

 om Islands Bergsbyggnad» 1867) den åsigt, att de voro bildade af jök- 

 larnes och jökelelfvarnes förenade verksamhet, utan att han dock rätt 

 kunde förklara huru. Dessutom förblandade han med rullstensåsar ett 

 slags åsformiga vallar af rulladt, men också repadt, material, tillkomna 

 genom hopskjutning vid isens framskridande. Hans iakttagelser under 

 denna resa och de anteckningar, han^ derom meddelat, äro likväl de mest 

 upplysande och på iakttagelser i afseende på jöklarnes förhållande till 

 rullstensgruset rikaste, som hittills finnas, kanske derför, att Paijkull 

 förut såsom geolog vid Sveriges Geologiska Undersökning haft tillfälle 

 att i Sverige studera åsarnes detaljer. 



*) S. G. U. 37. samt Geol. För. Förh. 1872 N:o 4. 



«) Geol. För. Förh. 1872 N:o -1. 



