BIHANG TILL K. SV. VET. AKAD. PL\NDLINGAR. BAND. 4. N:0 3. 19 



Afven G. t. Helmersen ^) liar kommit till samma slutsatser. Li- 

 kaså A. M. Jeenström -). Afven denna teori har visat sio- 

 otillfredsställande, ehuru den gifver en lätt förklaring öfver en 

 stor mängd af åsarnes egenheter, men den förlägger åsarne till 

 en nyare bildningstid, än de bevisligen tillhöra; den kan ej iull- 

 godt bevisa, hvart den större »eroderade» massan tagit vägen, 

 och hnru den kunnat blifva spårlöst eller nästan spårlöst bortförd 

 under qvarlemnande af åsarne. Slutligen visade D. Hummel ^) 

 dess fullkomliga omöjlighet, då han beskref förhållandena på Små- 

 ländska höglandet, som icke efter åsarnes bildning varit sänkt 

 under hafvet. 



I stället framlade Hummel en aldeles ny teori för åsarnes 

 bildning. Han hänförde dem till inlandsisens sista skede, livil- 

 ket också af alla förhållanden att döma synes vara deras verkliga 

 bildningstid. Angående bildningssättet antager Hummel, att 

 åsarne äro uppkastade af de genom isens sprickor nedstörtande 

 vattenmassor, som uppkommo vid isens totala afsmältning, och 

 hvilka vattenmassor vid isens undre yta från ömse sidor träffade 

 tillsammans, livar vid de dels bildade hvalfformiga urhålkningar 

 i isens undre yta dels ur bottenmoränen ursköljde och i de ny- 

 bildade isformarne inpressade grus, rullsten och sand, hvilka 

 massor efter isens försvinnande qvarstodo sådana, man nu ser 

 dem t. ex. på Småländska höglandet och i andra högre belägna 

 trakter af vårt land, eller sådana, som de i lägre trakter förefin- 

 nas, om man bortser från de förändringar oeh öfverlagringar af 

 yngre sand, grus och lerpartier, som vid nedsänkningen under 

 hafvets yta tillkommit. 



Ännu ett annat förklaringssätt uppstäldes af de Chaepentier 

 och Agassiz, tydligen utan tillräcklig kännedom om våra åsar, i 

 det de ansågo dem vara moräner. I detta påstående låg en öf- 

 verdrift, som kanske i sin mån bidrog dertill, att glacialteorien 

 så sent vann anklang här i Sverige. Till denna åsigt hafva 

 dock flere vetenskapsmän i senare tid slutit sig. Så t. ex. Kjer- 

 ULF och v. Post (1862)^). Den sistnämnde säger: »Eullstens- 

 niassan, som så väl i denna ås (vid St. Djulö) som Köpings, 

 Enköpings och flere andra åsar bildar hufvudstommen eller kär- 



') Mém. de l'Acad. des sciences de St. Petersbourg. VII !Sér. T. XIV N:o 



7. 1869. 

 ^) »Material till Finska Lappmarkens geologi». Helsingfors 1874. Han 



reserverar sig dock, men hoppas på teoriens framtida utveckling. 

 ■*) »Om rullstensbildningar». 

 ■•) »Glacierlager vid Strökärr i Södermanland». O. af V. A. F, 1862. 



