BIHANG TILL K. SV. VET. AKAD. HANDLINDGAR. BAND 4. N:0 3. 29 



samt ett dylikt, ehuru vida mindre och delvis täckt med mo- 

 sand mellan Xorasjön och Jerle på kartbladet »Noi-a» ^). I 

 stort förefinnas dylika bildningar på SmåLändska höglandet, såsom 

 jag hade tillfälle erfara vid öfversigtsresor derstädes sommaren 

 1864, och hvilka utförligt beskrifvas i D. Hummels merom- 

 nämnda skrift, som hufvudsakligen afser just dessa bildningar. 

 Storartade rullstensfält äro äfven kända från Skåne, Danmark och 

 Tyskland, samt från Finland. Ju mindre åsarne kunna utbildas 

 med sina för mellersta Sverige karakteristiska former, desto 

 mera, synes det, blifva rullstensfälten och de mera oregelbundna 

 rullstenshöjderna allmänna. 



Att dessa båda bildningar, som till sitt innehåll äro lika, 

 men till formen skilja sig så betydligt, bero på samma grund- 

 orsak, verkande under något olika förhållanden, synes således 

 vara antagligt. 



Härmed har jag framstält de väsentligaste af åsarnes yttre 

 formförhållanden. 



Hvad deras mj'e hygnad beträffar, har det ansetts, att hela 

 åsens massa måste betraktas såsom sammanhängande, såsom en 

 samtidig bildning. Först då H. v. Post 1855 -) framlade sin 

 meromnämnda klassiska skildring af Köpingsåsen, blef det med 

 klarhet utredt, att åsarnes innehåll måste delas i två afdelningar : 

 kärnan och det yttre omhöljet. Det senare tillhörde icke 

 åsarne i egentlig mening — och förefinnes endast i trakter, der 

 åsarne efter sin bildning varit nedsänkta under hafsytan, så att 

 leror af olika slag, hafsväxter, snäcklager (hufvudsakligen karak- 

 teriserade genom Mytilus edulis) och sand, kunnat bilda detta 

 täcke. I Mälaretraktens åsar finner man det nästan öfverallt, 

 men på Småländska höglandet, dit hafvet efter glacialtidens 

 början, så som D. Hummel visat ^), aldrig nått, finner man det 

 icke. Äfven i mellersta Sverige saknas det på åtskilliga ställen 

 på högre belägna trakter, ehuru det ännu icke med bestämdhet 

 kan uppgifvas, huru högt det förefinnes. Då sedermera A. E. 

 Törnebohm ■*) framstälde sin teori för åsbildningen och för denna 

 teori behöfde ett sand och slamtäcke, som var äldre än rullstens- 

 gruset, efterforskade han dels ur egen erfarenhet dels ur andras, 

 livad som möjligen kunde finnas antecknadt och afritadt, som 



') S. G. U. N:o 56. 

 2) V. A. H. för är 1854. 

 ') »Om rullstensbildningar». 

 •») Geol. För. Förh. B. I. 



