30 o. GUM^LIUS, 051 MELLERSTA SVERIGES GLACIALA BILDNINGAR. 



kunde utvisa förekomsten af sådana lager. Ehuru det jemförelse- 

 vis sällan händer, att grustagen gä så djupt ned i åsarnes inre, 

 att de nedträngt till de understa lagren, och ehuru det endast 

 pä vissa sträckningar torde vara fallet, att ett sådant sand eller 

 slamlager förefinnes under det egentliga rullstensgruset, hade 

 man likväl på flere ställen fått tillfälle att se dylika bottenlager» 

 af hvilka några i ord och bild finnas framstälda i förutnämnda 

 uppsats. Sedermera har jag på ännu några ställen fannit dylika 

 lager t. ex. i den stora jern vägsskärningen vid Pålsboda station, 

 som gjordes för Pålsboda — Finspongs jernväg, i grustaget för 

 samma jernväg i närheten af Glåttra gästgifvaregård, samt i 

 åsen i Bellevueparken norr om Stockholm. Likaså kan med 

 all säkerhet antagas, att dylika lager till stor mägtighet imder- 

 bädda Badelundsåsen i Fläckebo och W. Fernebo socknar ^) 

 samt Fernaåsen i närheten af sjön St. Kedjen -). 



Afven i finska Lappland äro dylika underbäddningar iakt- 

 tagna ^) vid de gräfningar, som för guldvaskningen egt rum. 

 Så t. ex. längs Tana elf och Utsjoki. Lagerföljden är der ett 

 mer eller mindre raägtigt lager af rullstensgrus, och derunder 

 ett mägtigt lager af stundom väl skiktad sand. 



Man torde sålunda i sjelfva verket numera hafva skäl dela 

 åsarnes innehåll i tre delar, nämligen: skalet, härnan och under- 

 lagret. 



Skalet kan här lemnas utom betraktande, då detta icke till- 

 hör åsbildningen i sin helhet och i sitt ursprung. I afseende 

 på detta kan hänvisas dels till H. v. Post dels till A. Erdmann, 

 dels ock till några af de beskrifningar, som åtfölja de af Sveriges 

 Geologiska Undersökning utgifna kartor. 



Kärnan eller den egentliga rullstensåsen utgör deremot 

 hufvudföremålet för denna afhandling. Denna består dels af 

 större och mindre rullsten dels af gröfre och finare grus dels 

 ock af sand, alltsammans än i blandning än i vexlande bankar 

 och lager. Eullstenarne kunna vara ända till flera kubikfot 

 stora, äro i allmänhet af en rund eller åtminstone rundad form 

 och skilja sig från bottenmoränens stenar hufvudsakligen genom 

 sin brist på repor och sin mattslipade yta. Stundom äro stenarne 

 dock ganska, kantiga till och med endast föga kantrundade, 

 hvilket i många fall beror på naturen hos den bergart, af hvilken 



') S. G. U. N:o 26. 

 2) S. G. U. N:o 42. 

 ^) A. M. Jernsteöm. »Material till Finska Lappmarkens geologi». 1874. 



