38 o. GCM^LIUS, OM MELLERSTA SVERIGES GLACIALA BILDNINGAR. 



t3^dliga, deras innehåll bliv inindre ty])iskt ruUstensgrus, deras 

 begränsning mot krossgruset blir otydlig, men deras åsform är 

 väl bibehållen, om ocksä ryggen blott höjer sig få fot öfver 

 underlaget och stundom iifven träffas nästan lägre än omgif- 

 vande krossgrusmarker. Det skulle vara svart eller omöjligt att 

 med säkerhet följa ruUstensåsarne till detta deras första ursprung, 

 då alla deras väsentliga egenskaper efterhand försvinna med 

 undantag af ryggformen, (hvilken dock äfven mångenstädes visar 

 sig hos krossgrusbankarne), om icke ett eget förhållande nästan 

 ständigt med dem ägde rum, nämligen, att äfven i en block- 

 höljd krossgrustrakt, der större och mindre block täcka h varje 

 fot af krossgrusets yta, framgår rullstensåsen med jemn och 

 slät rygg aldeles utan eller med högst fl block. Denna iakt- 

 tagelse är ojord i mellersta Sverige och linnes omnämnd i flera 

 af de från Sverk/es Geologiska Undersöhning utgifna kartbe- 

 skrifningarne. Den är också påpekad af D. Himmel såsom 

 vanlig i Småland. 



Denna åsarnes egenhet torde knappast kunna förklaras 

 genom någon af hittills uppstälda »åsteorier>:>. Det är också 

 sjelfklavt, att den fuUkondigt utesluter möjligheten af block- 

 transport genom simmande isHottor. Huru jag har tänkt mig 

 förklaringen, skall jag i det följande framställa i sammanhang 

 med förklaringen öfver liela rullstensgrusbildningen. 



Om vi nu öfvergå till iisarnes förhullajidc till markens ifta, 

 så finna vi äfven detta särdeles inveckladt. )>Asarnes lopp fram- 

 går oberoende af jordytans relieffbrmer», säger A. Erdmann '). Han 

 upprepar längre fram: »Hufvudåsarne fortlöpa oberoende af relief- 

 formen hos trakten»; samt »äfven biåsarnes lopp är oberoende 

 af relieff ormen». Att det dock icke är så alldeles fullkomligt 

 detta oberoende, finner man strax derefter, i det att man far 

 veta, att det kuperade Södeimanland frambringat ett ovanligt 

 stort antal biåsar i jemförelse med de slätare trakterna X. om 

 Mälaren och Hjelmaren samt att »åsarnes rygglinier stiga och 

 falla med luiderlagets absoluta höjd». 



liedan förut hade såväl svenska som utliindska forskare 

 iakttagit, huru åsarne fortgingo genom dalar, öfver slätter och 

 mindre höjder, och syntes de sålunda verkligen vara oberoende 

 af reliefformen hos jordvtan. 



') »Bidr. t. k. om Sver. Qvart. Bildningar». 



