BIHANG TILL K. SV. VET. AKAD. HANDLINGAR. BAND 4. N:0 3. 30 



Under fortgången af Sveriyes Geologiska Undersöhiiny har 

 dock iakttagits ett och annat förhållande, som visat, att åsarne 

 verkligen i viss mån äro beroende af den underliggande jord- 

 vtans former, om de än i andra visa sig fullkomligt oberoende 

 deraf. Detta år ju också i viss grad påpekadt af HismGER och 

 v. Post. 



A. E. Törnebohm ^) säger, att åsarne äro beroende af 

 landets reliefformer i de lägre trakterna, men, så snart de nå 

 •oOO fots höjd, följa de dalgångarne. Men ej heller detta håller 

 i^treck såsom allmän lag. 



De mest studerade åsarne, och hvilka tillika äro de bäst 

 utbildade, vi i Sverige iiga, äro de, som framgå tvärtöfver mel- 

 lersta Sveriges slättbygder från höjderna i norr mot Dalelfven 

 eller Dalarne genom den stora från öster mot vester och svdvest 

 sig sträckande triangelibrmiga dalgång eller lågtrakt, som har 

 sin mynning mellan Dalelfvens nedre lo])p i norr och Kolmor- 

 dens höjder i söder, och hvilken mot vester drager sig nedåt 

 till närheten af sjön Skagern vid Yenerns nordöstra hörn, der- 

 vid i nordvest begränsad af Kils och Lekebergen samt deras 

 ibrtsättning i nordostlig riktning och mot söder af Tivedens, 

 Tylöskogens och Kolmordens höjder. Dessa höjder hafva branta 

 stupningar mot låglandet, under det de fortsättas, de förre åt 

 norr och nordvest, de senare åt söder såsom sakta stigande 

 temligen kuperade högtrakter. 



Inne på den sålunda omgränsadc trekanten förelinnas åtskilliga 

 höjdsträckningar med i stort sedt ost — vestlig riktning, brant 

 stupande mot norr och småningom sänkande sig mot söder, såsom 

 t. ex. Käglans högtrakt, som fortgår från nejden öster om 

 Kils kyrka, söder om Väringen och Arboga stad inåt Söder- 

 manland; vidare en mindre sträckning, som framgår söder om 

 Örebro, följer Vestra Hjelmarens södra strand och sedan kan 

 följas ut igenom Stora Hjelmaren, der den medels hithörande 

 öar — Vinön med flera — afskiljer Södra Hjelmaren, såsom 

 en särskild del af sjön; en ännu obetydligare höjning söder 

 om Mosjöu och Qvisraaresjöarne; samt slutligen längre i söder 

 «n större höjd, som framgår litet sydligare än statsbanan i när- 

 het en af Halsbergs station, och hvilken nämnda bana mellan 

 Halsberg och Pålsboda stiger uppför, hvarefter höjden fortsätter 

 österut, men ej tydligt kan följas synnerligen långt. På sist- 



>) S. G. U. N:o 37. 



