BIHANG TILL K. SV. VET AKAD. IIANDLINGAU. BAND. 4. K:0 3. 47 



öfver dessa höjder, så finner nian vid Tankajoki, hvars dal går 

 från X.O. mot S.V., att refflorna också gä S. 50° V., och att 

 stötsidan ligger åt N.O. 



Afven Sefström påpekade, att refflorna på en höjd lida in- 

 verkan af en ännu högre bredvid liggande höjd. 



]Man skulle kunna anmärka, att dessa sistnämnda uppgifter 

 hafva Ibga sammanhano- med frågan om rullstensåsarnes och reff- 

 lornas öfverensstämmelse i riktning, men det är likväl så, att man 

 förut varit benägen att anse, att inlandsisen rört sig i en viss hufvud- 

 riktning för hvarje trakt och att de undantag, utvisade genom 

 refflorna, som händelsevis kunde påträffas, antingen voro helt och. 

 hållet lokala, eller också yngre och egentligen härledt sig från 

 en viss förskjutbarhet i massan, som föranledt, att de repande 

 stcnarne kunnat vika något åt sidan för ett mötande hinder. 



Fakta hafva emellertid efter hand blifvit insamlade, som 

 visa, att olika lager i isen kminat röra sig oberoende af hvar- 

 andra, kunnat framskjutas i rät eller sned vinkel öfver hvarandra, 

 och då detta har skett i de stora och djupa urskärningarne 

 bör det äfven hafva i någon mån skett i de mindre djupa. 

 ])ct är ju också temligen klart, att t. ex. en ispartikel, som 

 passerar nära botnen i Hjelmarens dal bör fortskrida vida lång- 

 sammare än en annan ispartikel, som framgår öfver Kilsbergen 

 några famnar högre, ty dels går den förre långsammare såsom 

 liggande närmare botnen dels har den längre väg att gå, innan 

 den når södra gränshöjden. Den öfre ispartikeln borde sålunda 

 hafva hunnit ett godt stycke nedåt Vestcrgötland, medan den 

 nedre ännu befimne sig på Xerikosslätten. Men genom en så- 

 dan olikhet i rörelse mellan de olika ispartiklarne och då äfven 

 mellan de olika islagren, skulle ju nödvändigt inträffa, att de 

 också kunde gå ännu mera oberoende af hvarandra, så att, imder 

 det den öfre partikeln eller det öfre lagret framskrede mot söder, 

 ginge det undre efter markens relief åt sydost inåt Södermanland 

 och ned mot Östersjön. 



Att för öfrigt rörelsen inne i isen bör hafva varit mycket 

 oregelbunden, isynnerhet i dess undre delai', iir temligen sjelf- 

 klart. j\Ien jag kan också anföra en direkt iakttagelse derom. 

 A. Hellakd, som föi-liden sommar besökt Grönland för att studera 

 dess inlandsis, omtalar nämligen') att bräen Tuaparsuit pä södra 

 sidan af Uinanaksijorden i sin med en lodrät \iigg slutande 



') »Om de isfyldte Fjorde og de glaciale Dannelser i Nordgrönland». 



