50 o. GUM^LIUS, OM MELLERSTA SVERIGES GLACIALA BILBKINGAK. 



— bottengrus och ytgrus — och den förra arten träffas under 



åsarne, den senare invid och pä deras kärna, såsom understa 



lagret i skalet, och när bestämd skilnad mellan denna pålagring 



af ytgruset med dess åtföljande ilyttblock samt rullstensgruset 



är påvisad bland andra af en så skarp iakttagare, som v. Post, 



det icke torde vara skäl att genom uttryck, sådana, som att det 



pålagrade vtgruset icke är »verkligt» eller »esfentligt» söka bort- 

 re o ^ r^ D O C 



ibrklara verkliga fakta. A. Ekdmann, för hvars teori dessa på- 

 lagringar dock äfven voro något besvärliga, yttrar 2), att de 

 mijcket 'påminna om krosstensgrus, och han söker äfven förklara 

 dei-as förekomst såsom verkligt krosstensgrus. 



Att åsar äfven finnas, som äro äldre än bottengruset, om- 

 talar Htjmmel, som haft tillfälle se sådana i sydöstra Skåne under 

 bottenmoräner. Detta bör äfven kunna tänkas såsom både möjligt 

 och naturligt imder sådana lagringsförhållanden, som der före- 

 komma. 



Såvidt jag kan se, bör sålunda intet tvifvel numera kunna 

 herska om, att den egentliga åsbildningen tillhör inlandsisens 

 smältningstid. Yid denna tid måste inlandsisens rörelse afstanna, 

 emedan den icke kan bero på glidning genom massans tyngd 

 utför en lutning. Landet är dertill alltför långsluttande, hvar- 

 jemte kan påpekas det kända förhällandet, att den hastighet, 

 hvarmed t. ex. Schweitz glacierer röra sig, icke står i något för- 

 hållande till underliggande dalbotnens lutning. Den enda för- 

 klaringsgrunden, som kan vara tillräcklig, men som också är 

 tillräcklig, är trycket från den på ytan i form af snö sig sam- 

 lande nederbörden. Allteftersom snön ökas eller afsmältningen 

 aftager, måste snö och ishöljet öfver landet blifva tjockare. Allt 

 större tyngd kommer sålunda att hvila på de undre lagren, hvil- 

 ka till slut ej kunna ligga orubbade under det ökade trycket. 

 Enskilda partiklar och hela lager sätta sig i rörelse utåt, der ett 

 mindre tryck möter, och denna rörelse fortgår, så länge inlands- 

 isen eger samma tjocklek, eller större. Men om nederbörden 

 minskas, eller smältningen sker hastigare, än ny snö tillkommer, 

 måste trycket efterhand aftaga och slutligen blifva otillräckligt, 

 för att kunna meddela isen någon rörelse utåt mot kanterna. 

 Den måste då, åtminstone en stor del deraf, komma att ligga 

 orörlig och efterhand genom afsmältning försvinna. Under en- 

 staka kallare eller snörikare perioder under afsmältningstidens 



') »B. t. k. om Sveriges Qvartära bildningai-». sid. 1)8. 



