52 o. GDMiELJUS, OM MELLERSTA SVERIGES GLACIALA BILDNINGAR. 

 GINTWEIT, ^) KaEL SoXKLAR EdL. TON InNSTÅDTEN -) 111. fl., på 



hvilka man kan se, huru såväl sido- som midtmoränerna inga- 

 lunda uppstå genom stenar och block, som nedrasa från de om- 

 gifvande och öfverhängande bergväggarne, utan de bildas af 

 enskilda stenar eller samlins^ar af grus ocli stenar, som fram- 

 träda ur »firn»massan, i hvilken de således måste hafva trans- 

 porterats längre eller kortare väg. De bilda midtmoräner, och 

 dessa öfvergå efter hand till sidomoräner, som förstärkas genom 

 ras frän tillgränsande sidoväggar, och hvilka här och der delvis 

 försvinna genom öpningar mellan glacieren och bergväggen 

 eller i sprickor, hvilka vid en del brantare stupningar genom- 

 sätta ej allenast glacieren, utan äfven moränerna. Hvart tager 

 då allt detta material vägen? Går det med ens till botten, eller 

 stannar det på vägen? Fortsätta sprickorna i ett ända till botten? 

 Och äro de tillräckligt breda för att raedgifva, att alltsammans 

 går ned? Detta är naturligtvis frågor, som i sin allmänhet äro 

 omöjliga att besvara, men att en del af de större stenarne och 

 blocken och följaktligen äfven någon del af det mindre hopar 

 sig i sprickorna, är likväl iakttaget. Då sprickorna vid stup- 

 ningens ändpunkt åter sluta sig, måste således inneslutningar i 

 isen, till en tid åtminstone, förefinnas, men som dessa inneslut- 

 ningar ständigt upprepas, lära de väl ock ständigt finnas. 



Sjelf har jag tyvärr haft mycket ringa tillfälle att få se 

 sådant ute i naturen, ocli jag måste sålunda lita på, hvad andra 

 derom framstält. Dock hade jag förliden midsommar tillfälle 

 att färdas förbi Sulitelmas glacierer, ehuru dimma, snö och köld 

 hindrade något vidare studium. Så mycket såg jag likväl, att i 

 den tvära afstupningen ofvanför ändmoränen glacieren var smut- 

 sig af sand och slam, och att jemväl grus och smärre sten der 

 syntes i isen, under det att i de sprickor, som genomträngde 

 den lägre och till en del af ändmoränen höljda afsatsen större 

 och mindre stenar och block hade fallit ned och sutto fastkilade, 

 hvarjemte grus, småsten och slam lågo på utsprång och smärre 

 afsatser nere i sprickorna. 



Från Pasterzegletschern omtala bröderna Schlagintweit, 

 att den ena sidomoränen vid en stupning försvinner i spric- 

 korna, och, då man sedan nedanför åter iakttager en sidomorän 

 i fortsättningen, är denna nybildad. Det gamla materialet, som 



•) »Beiträge zur Topographie der Gletscher)\ 1847—48. (Zeitschrift d. d. 



Geol. Gesellschaft 1850). 

 *) »Die Oetzthaler Gebirgsgruppe». Atlas. 1861. 



