60 o. GUM.ELIUS, OM MELLERSTA SVERIGES GLACIALA BILDNINGAR. 



Den har emellertid så många skäl emot sig, att den numera 

 knappt torde räkna några egentliga anhängare. 



Afven i afseende på denna teori får dock medgifvas, att 

 den på vissa områden kan hafva ett berättigande. Det finnes 

 otvifvelaktigt i en del dalar bildningar, som mer eller mindre 

 erinra om åsar, och som äro bildade genom utskärning af den 

 dalen genomrinnande elfven. Till sådana torde kunna räknas 

 en del af de s. k. niporna i Xorrlands floddalar. Men deremot 

 synes det mig säkert, att den såsom bevis för erosionsteoriens 

 verklighet af A. M. Jeenström ') anförda åsbildning är en verk- 

 lig rullstensås, och ingalunda en sådan »nipa». 



Han säger (sid. 127): »Men det bästa exemplet på, att 

 vattendragen sålvmda kunna förändra sin strömfåra och qvarlemna 

 en ås i dalens midt lemnar oss förhållandena vid Kenischku- 

 oschkki mellan Kenischjäyri i söder och Pukseljäyri i norr i 

 Utsjokidalen. Sjelfva dalbottnen mellan de på sidorna uppsti- 

 gande 300 — 400 fot höga bergsbranterna torde hafva en bredd 

 af 1200' till 1500'; i dess midt stryker en mycket skarpt mar- 

 kerad ås, som på högsta stället närmare södra ändan är omkring 

 70' hög med 15' — 20' bred ryggkam, i h vilken träffas en liten 

 åsgrop, 4' djup och 6' i diameter; norrut sänker sig åsen mer 

 och mer, så att den vid norra ändan, der den afskäres af forsen, 

 är 30'. Elfven kröker här åt V. På andra sidan stiger åsen 

 åter till 30' a (lO' höjd och stödjer sig mot sjelf^'a bergväggen, 

 tills den sänker sig mot stranden af Pukseljäyri». Jernström 

 anser, att elfven fordom gått på andra sidan om åsen, och att denna 

 varit sammanhängande. Han omnämner den djupa dalsänkningen 

 vester invid åsen och de der iinnu befintliga smärre vatten- 

 samlingarne. Dalen skxdle då före genombrottet hafva varit 

 fyld med grus till höger om åsen; men han medgifver dock, 

 att några tydliga återstoder af denna förmodade fyllning icke 

 finnas qvar. Ej heller finnas sådana på vestra sidans bergväggar. 

 Åsen består af G' — 8' rullstensgrus och derunder »mera grof 

 sand». Skildringen visar tydligt, enligt mitt förraenande, att 

 det är en verklig rullstensås med sin åsgraf, och dess riktning 

 i dalen, jemförd med dalens krökning, öfverensstämmer aldeles 

 med, hvad den borde vara. 



Hvad moränteorien beträffar, har mot denna blifvit fram- 

 hållet, att en inlandsis, då den täcker hela landet, dess höjder 



') »Material till Finska Lappmarkens geologi». Helsingfors 1874. 



