62 o. GUM.«LIUS, OM MELLERSTA SVERIGES GLACIALA BILDNINGAR. 



Likaså har denna teori något svårt att förklara åsgroparne 

 eller åtminstone, huru de kunnat bibehålla sig oskadade efter 

 sin bildning. 



Att således denna teori, oaktadt det myckna på dess ut- 

 arbetande nedlagda arbetet, och oaktadt de vigtiga utred- 

 ningar, som i sammanhang med dess framställande blifvit verk- 

 stälda, icke är tillräcklig för att förklara åsfenomenet, synes mig 

 obestridligt. 



Återstår då endast N. O. Holsts förklaringssätt. Detta grundar 

 sig dock egentligen endast på antaganden. Af dessa äro åt- 

 skilliga stridande mot all hittills förvärfvad erfarenhet, och jag 

 vill derför förmoda, att författaren efter ytterligare erbjndet till- 

 fiille sjelf kommer att på sin teori tillämpa sin sats^): »Det 

 vigtigaste stödet för hvarje naturvetenskaplig teori är den ome- 

 delbara iakttagelsen):». Intilldess anser jag den ej behöfva sär- 

 skild vederläggning. 



Då, såsom af det föregående synes, ännu ingen tillfredstäl- 

 lande förklaring öfver rullstensgrusets bildning finnes offentlig- 

 gjord, anser jag mig böra framlägga den åsigt, till hvilken jag 

 kommit. 



Såsom jag i det föregående visat, tillhör rullstensgruset 

 inlandsisens sista skede. Då dess hufvudsakliga utbildning i hit- 

 hörande trakter är i form af åsar, och rullstensfälten endast äro 

 undantagsbildningar, kan jag tills vidare lemna dessa sistnämnda 

 åsido. 



Asarne äro pä en gång beroende af markens lutningsför- 

 hållanden och oberoende deraf och detta såväl på större som 

 mindre höjd öfver hafvets nuvarande yta. ]\Ian kan för att för- 

 klara detta, icke nöja sig med att antaga, att landets relief efter 

 åsarnes bildning undergått mer eller mindre betydliga förändringar, 

 ett antagande, hvilket dessutom vid närmare granskning af de 

 lösa jordarternas förhållande till den fasta refflade berggrunden 

 visar sig vara helt och hållet obefogadt. Jordytans relativa 

 höjder måste vara ungefär desamma i dessa trakter nu, som de 

 voro rmder öfverisningens tid. För detta påstående skulle kunna 

 anföras åtskillicra bevisande omständigheter, men då frågan härom 

 är af jemförelsevis ringa betydelse för förklaringen af den nu 

 föreliggande, torde ej vara skäl att dermed sysselsätta sig, helst 

 som en del af dessa skäl i alla fall temligen tydligt framgå ur 



') »Om de glaciala rnllsteusåsarnc». G. F. Förh. B. III, s. 104. 



