66 o. GUM2ELIUS, OM MELLERSTA SVERIGES GLACTALA BILDNINGAR. 



trädesvis uppkommer smältning, kanske genom den vid stenarnes 

 gnidning mot hvarandra frigjorda värmen. Uppkommer der 

 smältning och följaktligen vatten, så bör äfven transport af finare 

 slam och sand ske, således äfven uttvättnins: och omflvttnina; 

 af en del af moränernas beståndsdelar. Vi se också ej sällan i 

 en ås, huru den efter sin längdsträckning öfvergår från mera 

 ruJlstenig till grusig och sandig. 



Om nu sålunda i isens undre delar uppstått dylika indian- 

 lager af rullstensmaterial, hvilka efter hand utsträckt sig i öfver- 

 ensstämmelse med landets kontur så långt, som isen nådde, måste 

 i de yttersta delarne, der isen naturligtvis var jemförelsevis 

 ganska tunn, rullstensgruset snart komma fram i ytan eller ock- 

 så nå ned till botnen. I hvilketdera fallet skulle här uppstå 

 rullstensaäagringar (»rullesteenssand», »decksand» e. d.) som an- 

 tingen utbredde sig i jemna fält eller bildade mindre ryggar 

 på större fiilt, hvilka efterhand ökades genom nytillförda massor. 



När sedan genom nederbördens aftagande och isens afsmält- 

 ning, tjockleken hos istäcket öfverallt minskades, drogo sig ytter- 

 gränserna tillbaka, och slutligen upphörde isens framåtskridande, 

 då trycket blef för ringa, att sätta hela ismassan i rörelse öfver 

 berg och dal. Enstaka partier kunde visserligen fortfarande 

 skrida framåt, der terrängen var gynsam, men i det hela måste 

 ett stillastående hafva uppstått. Isen smälte alltmera. Smält- 

 ningsvatnen framgingo väl, liksom på Grönland nu, kortare och 

 längre sträckor ofvanpå isen, men förr eller senare togo de sig 

 ned till botnen och framgingo efter de naturliga, af markens 

 lutning betingade, riktningarne. Efterhand kommo de öfversta 

 stenarne och blocken i dagen och aflagrades på blottade höjder 

 eller sjönko vidare mot djupet med den aftagande isen. Yt- 

 gruset samlade sig mer och mer och ökades här och der genom 

 från de blottade bergen af kölden lössprängda delar. Kullstens- 

 bildningarne kommo också i dagen, delvis täckta af ytgrus och 

 block. Der dessa höljen på isen voro mera sammanhängande, så- 

 som fallet företrädesvis var med rullstensbäddarne, skyddade de 

 isen, så att denna under dem bibehöll sig osmält, medan den 

 smälte bort, der den var obetäckt. Här och der hade rullstens- 

 massorna mindre tjocklek eller voro icke sammanhängande. Der 

 tillsvämmades genom sraältningsvatnen sand och grus i skydd 

 bakom och mellan rullstenskullarne. På andra ställen hade rull- 

 stensbädden delat sig i grenar (till exempel vid föreningen 

 mellan två »inre moräner»), så att isen låg blottad, omgifven 



