MIHANG TlLl- K. SAr VET. AKAD. HANDLINGAR. HAND. 4. N;0 3. 07 



af rullstensgrus. Der uppstodo hålor, i allmänliet långdragna 

 till följd af isens rörelse — början till de blifvande åsgroparne. 

 Smältningen fortgick. Den nådde bottenlagren. Detta skedde 

 först, der isens betäckning var minst, livilket borde A^ara i närheten 

 af åsarne, hvilka nu bestodo af is, öfverhöljd af rullstensgrus. 

 Hit strömmade vatnen ned. Här gingo de fram, tills de nådde de 

 naturliga dalarne. Dervid bildades åsgrafvarne dels i sandbäddarne, 

 som underlagrade åsen, dels i krossgrusbäddarne vid sidan deraf. 

 Småningom smälte också isen inuti åsarne. Rullstensgruset satte 

 sig efterhand och bildade åsen stundom med en stundom med 

 llere ryggar, allteftersom bredden var stor. Var bredden mycket 

 stor, kunde till och med en oregelbunden hop af kullar uppstå. 

 Sist hunno de delar till stadga, der ryggen framgick öfver djupa 

 tvärdalar. Här sänkte sig rullstensmassan mot djupet; sprickor 

 bildades; isen blottades och afsmälte mellan de enskilda styckena ; 

 koniska spetsar ordnade i rad uppstodo. 



Der åsen framj^ick snedt öfver eller längs efter en långs- 

 gående dal, blef deremot förhållandet ett annat. Somligstädes 

 blefvo åsryggarne qvar på långa sträckor. På andra ställen 

 underskars isen af de framfödande smältningsvatnen. Den brast 

 och rullstensgruset bortfördes af strömmarne, hvarigenom stora 

 luckor i åsens sträckning föranleddes. 



Der åsen framgick öfver en slätt eller utför en jemn slutt- 

 ning, der gick isens smältning inuti åsen så småningom och 

 allt blef sammanhängande. En regelbunden ås uppstod. 



När en ås hade sin sträckning såsom t. ex. Upsalaåsen 

 mellan Upsala och Kalmarsand, än på en än på en annan sida 

 begränsad af djupa dalgångar, under det att större slätter eller 

 jemnare mark utbredde sig på den motsatta, blef stupningen 

 naturligtvis brant mot dalen, långsluttande mot slätten. Således 

 blir denna vexlande, när höjdernas läge bestämt isens väg än 

 på östra än på vestra sidan om dem. 



Likasom man ser midtmoränerna på en glacier flyta till- 

 sammans och förena sig med sidomoränerna, så kan natur- 

 ligtvis äfven hafva skett med rullstensbanden i isen. De rördes 

 IVainåt i en mer eller mindre spetsig riktning mot hvarandra 

 i)ch slutligen förenade de sig eller kommo åtminstone i närheten 

 af hvarandra. 



Vid af smältningen uppstod då en gaffelformigt delad ås — 

 hufvudåsen med sin biås. — I föreningslinien inuti vinkeln 



