70 o. GUMJEl.irs, OM ilELLEKSTA SVERIGES GLACIALA BII.DNINGAK. 



slutet, och med hvilket det måste röra sig. Detta material kan 

 ej hafva varit annat än is. 



12. I en krokig dal kröker sig åsen ännu skarpare än 

 dalen, alldeles som förliällandet skulle vara med en flod eller 

 med en glacier, en isström e. d. 



15. Asarnes afbrott vid öfverskridandet af" en djup tvär- 

 dal kan till en del bero på urskärning genom rinnande vatten, 

 som följde den naturliga vägen efter markens lutning, men 

 hufvudsakligen äro de samtidiga med åsformens utbildning och 

 bero på »sättningar», som i den djupa dalen blefvo större, än 

 att sammanhanget hos åsens rygg kunde bibehållas, såsom på 

 de långsamt sig sänkande eller nära vågrätt liggande trakterna. 



14. I längddalarne deremot bero de afbrott, som före- 

 komma, till större delen på bortsvämning genom de här längs 

 åsen framgående smältninffsvatnen. Derför ser man i sådana 

 dalar antingen sammanhängande eller också endast sporadiska 

 åsbildningar. 



15. Ytgruslagrcn och de äldre blocken äro af isen qvar- 

 lemnade på äskärnans yta. Anledningen, hvarför de endast före- 

 komma här och der på åsryggen, men då ofta öfver en ej obe- 

 tydlig yta, måste väl sökas deruti, att rörelsen inom olika lager 

 af isen går i olika riktningar, och att således t. ex. en och 

 samma midtmoräns öfre och undre del på längre eller kortare 

 afstånd från utgångspunkten måste befinna sig öfver olika platser 

 i dalen, hvarvid deras riktningslinier skära hvarandra. 



Hx Att åsarne oftast äro släta och jemna på ytan samt 

 fria från block, under det omgifvande krossgrusmarker äro höljda 

 med dylika, torde väl få söka sin förklaring deruti, att dessa 

 materialer varit mera spridda i isen (eller kanske först under 

 afsmältningen ditkommit), hvarför solen och den varma luften 

 haft mera tillfälle att verka på den del af isen, på hvilken de lågo 

 än på den, der den inre moränen, som sedan bildade åskärnan, 

 ffenom sin större massa och täthet uteslöt värmen, hvarigenom 

 redan under denna tid åsarne komma att intaga ett något do- 

 minerande läge. 



17. Stora rullstensfält bildades dels vid inlandsisens yttre 

 delar dels ock på ställen, der rullstensmassor tillfördes i dalar, 

 som vidgade sig mot en större slätt, och der de genom isens 

 rörelse utanför i någon mån hindrades att fortsätta sin väg så- 

 som t. ex. vid Riddarhyttan samt söder om Nora. 



