BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 4r. N:0 6. 23 



Jag har, som af det föregående synes, för arten före- 

 slagit och användt ett nytt namn och torde i korthet böra 

 angifva skälen härtill. 



J. G. Acfcirdh ser i denna Laminaria samma art, som 

 den, hvilken De, la Pylaie (Observ. p. 180 tab. 9 fig. C) be- 

 skrifvit och afbildat under namn L. caperata och anför den 

 också under detta namn'), men kan dock icke undgå att an- 

 gifva, att de karakterer De la Pylaie framställt såsom ut- 

 märkande för L. caperata icke passa in på den Spetsbergska 

 arten. »L. longicruris», säger han (i Bidrag till kännedomen 

 af Grönlands Laminarieer och Fucaceer p. 15) »senilis pari- 

 ter ac juvenilis habet laminam ambitu lanceolatam. Eandem 

 formam suse L. caperatae tribuit De la Pylaie; frondem in 

 sua augustiorem, crassiorem, longiorem et magis rigidam dixit 

 quam in L. longicruri — quce omnia in speciem Spetsber- 

 gensem male sane cadunt ^)». Orsaken hvarför J. G. Agai^dh 

 detta oaktadt ansett sig böra och kunna identifiera dessabåda 

 arter angifves i följande ord: »För att i den Spetsbergska 

 arten igenkänna den af De la Pylaie åsyftade, torde man ock 

 mera böra fästa sig vid den afbildning han lemnat, än de 

 karakterer, han framhållit». (J. Ag. Spetsb. Alg. Bidr. p. 5.) 



Mig synes dock, att den lemnade figuren rätt väl ut- 

 trycker beskrifningens innehåll, och derför också lika litet 

 som beskrifningen passar in på den vid Spetsbergens kust 

 förekommande art, för hvilken jag användt benämningen L. 

 Agardhii. Jag kan sålunda icke anse denna identisk med L. 

 caperata De la Fyl. 



I ofvan anförda arbete om Grönlands Laminarieer och Fu- 

 caceer tillägger J. G. Agardh efter det förut citerade utlåtandet: 

 »Spetsbergensis» (species) »revera melius quoad formam et 

 amplitudinem laminse cum Ulva maxima (Gunn. Fl. Xorv. II. 



') Jfr. J. Ag. Spetsb. Alg. Bidr. p. 5, De Lamin. p. 13—14 et Grönl. 

 Lam. et Fuc. p. 15. 



^) Jemte dessa karakterer tillägger De la Pylaie sin L. caperata tvenne 

 andra, hvilka åtminstone lika litet som de af J. G. Agakdh riktigt 

 citerade kunna utsägas om L. Agardhii. De La Pylaie uttrycker 

 dessa med följande ord: La derniére (L. caperata) se distingue 

 éminemment de toutes celles »(espéces) qui précédent, par les nom- 

 hrevses riden, dont elle est sillonnée sur ses festens. Cest une feuille 

 simple . . . dont le stipe . . . est \(n peu renjié, ainsi que dans L. longi- 

 cruris». (De la Pyl. Observ. p. 180.) 



