28 KJELLMAN, OM SPETSBERGENS THALLOPHYTEK,. 



Gen. II. CH(3RDARIA (Ag.) J. Ag. 

 Spec. Alg. I, p. 64. Ag. Syn. Alg. p. XII ; lim. mut. 



1. Ch. flagelliformis Fl. Dan. 

 t. 650. 



f. 1. typica. 



Syn. Ch. flagelliformis 1. c. et Auct. 



Isfjorden: Gåsöarna, Green Harbour; Danesgat; allestädes 

 mycket sällsynt, på 1 — 3 famnars djup. 



Spetsbergska exemplar äro finare och mindre förgrenade 

 än exemplar från Bohuslän. De periferiska celltrådarne äro 

 mycket svagt klubblika, de centrala cellraderna af nästan lika 

 tjocklek. 



Några i Augusti månad tagna individ hafva zoosporangia 

 unilocularia. 



Utom denna förekomma vid Spetsbergens kust flera myc- 

 ket svårtydda Chordaria-former, hvilka med hänsyn till bålens 

 struktur öfverensstämma i det närmaste med den förut om- 

 nämnda, men till habitus stundom äro i hög grad olika denna. 

 Då de genom mellanformer äro förbundna såväl sinsemellan 

 som med hufvudformen, kan jag icke betrakta dem såsom 

 särskilda arter utan upptar dem såsom varieteter af Ch. flagelli- 

 formis. Af dessa synas följande trenne särskildt böra fram- 

 hållas. 



f. 2. chordaeformis Nob. 



Forma Ch:a2 flagelliformis ca?spitosa, thallo vulgo eramoso, 

 interdum uno alterovc ramo longiori prtedito; filis cellulosis 

 periphericis fere cylindricis, cellula terminali ceteris vix vel 

 paullulo crassiore. 



Tab. I, fig. 13, 14, 15. 



Isfjorden: Green Harbour, Skansbay, Gåsöarna; Fairhavn; 

 Mosselbay. 



I de flesta fall är denna Spetsbergens vanligaste Chor- 

 daria-form omöjlig att med obcväpnadt öga skilja från en fin, 

 kort Chorda Filum. Vanligen (tafl. I, fig. 13) är nämligen 

 bålen aldeles ogrenad. Stundom bär den dock vid, ofvan 

 eller under midten 1, 2 eller 3 grenar, hvilken eller hvilka 

 i de flesta fall nå samma längd som den del af bålens hufvud- 

 axel, hvilken ligger ofvanför biaxelns utgångspunkt. — Sällan 



