34 KJELLMAN, OM SPETSBERGENS THALLOPHYTER. 



Utgå allsidigt från dessa. De multiloculära zoosporaugiermi 

 äro enligt min erfarenhet hos såväl Spetsbergska som Svenskti 

 exemplar allsidigt anordnade (icke ensidigt som i Obs. Phvc. 

 III p. 20 uppgifves). Ofta sitta tva och två hvarandra motsatta. 

 På samma sätt äro, såsom fig. 2 och 8 pä tafl. II ntvisa, de 

 enrummiga zoosporangierna anordnade. 



Gen. II. SPHACELARIA (Lyngb.) J. Ag. 

 Spec. Alg. I, p. 29. Lyugb. Hydr. Dan. p. 103: spec. excl. 



1. Sph. arctica Harv. 



sec. J. Ag. Grönl. Alg. p. 110. 



Isfjorden: Green Harbour, Skansbay, Gåsöarna; Fairhavu 



och de kringliggande öarna; iMosselbay; Treureuberg- 



bay; Low Island. 



Jag har icke varit i tillfälle att se Harveys beskrifning 

 af denna art ej heller någon diagnos på densamma. De exem- 

 plar, som under sista expeditionen hemfördes frän Spetsbergen, 

 öfverensstämma fuUkojnligt med de der förut tagna, hvilka 

 senare ./. G. Agardh ansett vara identiska med Harveys art 

 Sph. arctica. 



Arten förekommer temligen allmänt på de angifna stäl- 

 lena, på 2 — 10 famnars djup, fästad pa stenar. 



Exemplar med zoosporangia uuilocularia lanu jag under 

 Januari, April och December månader, individ med zoospo- 

 rangia multilocidaria under Februari, Mars och April. De 

 enrummiga zoosporangierna äro klotformiga eller klotformigt- 

 ellipsoidiska, 50 — 7ö /W långa och 40 — 60 ^ tjocka. — Zoo- 

 sporangia multilocularia (tafl. II, fig. 4, . 5, 6) äro koniska 

 eller cylindriskt koniska, stundom nästan rent cylindriska, 

 någon gång dichotomiskt greniga (fig. 6), vanligen 120 — 200 

 u långa och 45 — 55 /' tjocka, 2-sidigt anordnade och oftast 2 

 och 2 motsatta. — De enrummiga sitta oftast ensamma, dock 

 äfveu de merendels tvåsidigt. Det skaft, af hvilket hvarje zoo- 

 sporangium uppbäres, är än kort än långt, en- eller flercelligt, 

 monosifoniskt eller polysifoniskt. Ej sällan utgå flera raångrum- 

 miga zoosporangier från samma cell; i detta fall är det ena 

 mera utveckladt än de andra (tafl. II, fig. 4 och 5). 



Genom de mångrummiga zoosporangieruas form och jem- 

 förelsevis betydliga längd i förhållande till tjockleken är denna 



