38 KJELLMAK, OM SPETSBERGENS THALLOPHYTER. 



Fam. V. DICTYOSIPHONE^ ^). 



Gen. I. DICTYOSIPHON (Grev.) Aresch. 

 Bot. Not. 1873, p. 164—165. Grev. Alg. Brit. p. 55; char. mut. 



Subgen. I. DICTYOSIPHON Aresch. 

 ]. c. p. 165. 



"1. D. hippuroides (Lyngb.) Kutz. 



Tab. Phyc. VI. t. 52, II. Scytosiplion hippuroirlcs Lyngb. 



Hydr. DaB. p. 63. 

 Fairhavn; Mosselbay. 



Vid Mosselbay var denna art ganska sällsynt, vid Fair- 

 havn något vanligare, men dock äfven här långt ifrån allmän. 

 Den förekom på 2 — 5 famnars djup. Exemplar, tagna i Au- 

 gvisti och December, bära zoosporangier (zoosporangia unilo- 

 ciilaria). 



"2. D. foeniciilaceiis (Huds.) Grev. 



Alg. Brit. p. 56. Conferva foeniculacea Huds. Fl. Angl. 



p. 164 sec. J. Ag. Spec. Alg. I, p. S^. 

 Istj orden: Skansbay, Gåsöarna; Smeerenbergbay ; Fair- 

 havn; Mosselbay; Treurenbergbay; Low Island. 



På sten och grusbotten, på o — 7 famnars djup, fästad dels 

 på sten dels på alger, ofta på Chordaria flagelliformis. 



Vid Spetsbergens kust förekomma af denna art en stor 

 mängd i hvarandra gående former, sinsemellan olika med hän- 

 syn till bålens färg, storlek, förgrening, tubulositet, kortikal- 

 cellernas storlek och form m. m. Man ti-äffar individ, som 

 äro flaccida, mer än fotslånga, och andra, som äro styfva 

 endast ett par tum långa, jemte talrika mellanformer mellan 

 dessa. Bålens tjocklek är mycket olika hos olika exemplar; 

 somliga äro nästan hårfina, andra äro vid basen 1 mm i dia- 

 meter; talrika mellanformer gifvas. Smala exemplar äro föga, 

 de tjocka åter mycket tubulösa. Somliga äro sparsamt, andra 

 mer eller mindre rikt greniga. An kan i bålen en hufvud- 

 axel urskiljas, än icke, än utgå grenarne af första ordningen 

 tätt intill hvarandra, än äro två närmast hvarandra utgående 



') Cfr. Thiu-. Rech. Zoosp. p. 29—30 och List. cl. Alg. p. 14 ocb 21. 



