BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 4. i\:0 G. 47 



Klorofyllkropparna äro äfveu här jemubredt elliptiska, omkriug 

 35 f^i höga och 5 — 15 /ii tjocka (tafl. Ill, fig. G). 



Vid midten har jag funnit bålens tjocklek uppgå till 

 80 — 90 f.1. Klorofjllkropparnes form är densamma som 

 längre ned, deras höjd 25 — 30 /n (tafl. 111 fig. 7). Hos 

 många exemplar, särskildt dem, som äro till formen njurlika, 

 är bålen af betydlig (50 — 60 ,") tjocklek äfven i sin öfre hälft. 

 Dock aftar enligt regeln tjockleken uppåt, cellernas lumen 

 blir allt läo-re, men samtidigt af större vidd. Ofverst i bålens 

 spets eller öfre kant äro klorofyllkropparna i tvärsnitt i det 

 närmaste qvadratiska, omkring 15 f.i höga (tafl. Ill, fig. 8). 



Sedda från bålens yta äro klorofyllkropparna cirkelrunda, 

 elliptiska eller kantiga med svagt afrundade hörn, 8 — 20 ,« 

 efter sin läuo-sta diameter. De lisfo-a temlisfen tätt intill hvar- 

 andra. Afståndet mellan två intill hvarandra liggande vexlar 

 fi-ån 2 till 5 i« (tafl. III, fig. 3). 



Zoosporförande exemplar af arten har jag sett i 'Tuli och 

 August månader. 



Jag har förgäfves bemödat mig att indentifiera denna art 

 med någon förut beskrifven. Bland de många i Kutzings 

 Tabulae Phvcologicae Band VI afbildade arterna finnes ingen, 

 som till struktur liknar den ifrågavarande, om ej Phycoceris 

 ramosa (tab. 26 1. c), hvilken dock utan tvifvel är en frän 

 U. crassa väl skild art. Beskrifningarna af de kända arterna 

 äro i allmiinhet mycket knapphändiga och gälla för det mesta 

 endast växtens habitus. Enligt min erfarenhet äro habituella 

 karakterer alldeles otillräckliga för bestämmandet af detta 

 slägtes många arter. Fäster man deremot mera än hittills 

 skett vigt vid den inre byggnad och särskildt klorofvlkrop- 

 parnes form och storlek samt dessas förhållande till cellrum- 

 mets form och storlek, skall man helt visst skarpare och bättre 

 än förut kunna bestämma och gruppera de särskilda formerna. 



2. U. lactuca. 



I Spetsb. Alg. Bidr. p. 11 upptager J. G. Agai^dh en sa be- 

 nämnd Ulva såsom funnen på Spetsbergen af Scoreshy. Auctors 

 namn anföres icke. I Spetsb. Alg. Progr. auföres den samma, 

 men här med frås^etecken. 



