BIHANG 



TILL K. SV. VET. AKAl). HANDLINGAR. BAND. 4r. N:0 11. 15 



åter loss utan att hafva lidit någon skada, tack vare flodbottnens 

 lösa beskaffenhet. En tilltagande vind och sjögång nödgade 

 oss dock slutligen att vända för att nå djupare vatten, och 

 då detta sent på eftermiddagen ändtligen lyckats, hade vi 

 kommit ett så långt stycke tillbaka mot norr, att jag ansåg 

 bäst att låta Ymer ånyo fälla ankar utanför Mesenkin. 



Det är visserligen sannolikt, att man, da floden blifvit 

 noggrant upplodad, äfven med djupgående fartyg skulle kunna 

 framtränga bortom Dudino, men utan föregående lödningar 

 syntes det mig dock föga rådligt att upprepa det nu miss- 

 lyckade försöket, isynnerhet som kolförrådet ej medgaf syn- 

 nerlio;en många extrafärder i floden. Ja^ beslöt derför att 

 invänta kamraterna på den utsedda mötesplatsen, samt att 

 begagna vänttiden för lossningen af det medförda godset och 

 dettas magasinering på något lämpligt ställe, hvarifrån det 

 nästa sommar kunde af flodångbåtarne afhämtas. Till en 

 sådan upplagsplats passade den af kosaken Feodor bebodda, 

 ett stycke söder om Mesenkin belägna simovien KorepoAv- 

 skoj synnerligen väl, dels emedan jag här kunde lemna 

 godset i en, efter hvad det tycktes, pålitlig persons vård, dels 

 emedan denna simovie var bebygd med en mängd för det 

 närvarande obegagnade bonings- och förrådshus, som i nödfall 

 kunde användas till magasin. 



Såsom jag ofvanför omnämnt, uppehöllo sig för det när- 

 varande utom ett par ryssar några samojedfamiljer med ett 

 mindre antal renar vid Mesenkin. Jag begagnade tillfället 

 att sända en renexpress till en längre söderut mellan Gostinoj 

 och Jakowiewa boende, hos Sotnikoff anstäld handelsbetjent, 

 med anmodan att han skulle mottaga varorna. Sedan han 

 förmiddagen den 20:de infunnit sig och förklarat sig villig 

 att mottaga uppdraget, förflyttades Ymer genast till det när- 

 belägna Korepowskoj. Samma afton vidtogos de för godsets 

 lossning nödiga förberedelserna. 



Redan föregående år hade jag i Dudino gjort bekantskap 

 med den ifrågavarande handelsbetjenten, som var en ung 

 hygglig man, med tillräcklig boklärdom för att om vintern 

 kunna användas som lärare för Sotxikoffs minderåriga barn. 

 Jag var derför mycket nöjd att kunna lemna godset i hans 

 värd. Men under nattens lopp kom handelsbetjenten pa 

 andra tankar, enligt hvad jag sedermera erfor af fruktan att, 

 om han befattade sig med varulagret, ej till vintern få åter- 



