IHANG TILL K. SV. VET. AKAD. HANDLINGAK. BAND 4. MO 11. 37 



tio korthåriga och mera långsträckta samt stå till följe deraf 

 i så högt i pris. I början af Oktober och stundom äfven i 

 Januari företager man jagten efter sobel: snön är då djup och 

 det fordras att vara skidgångare. Ensam eller i sällskap in- 

 tränger jägaren i urskogen några hundrade werst från närmaste 

 l?ygd. En mindre släde, dragen af hundar, följer honom. 

 Finner han nu spår efter en sobel, så inringar han densamme, 

 och är lyckan god, kan han utan stor svårighet upptäcka och 

 döda djuret. Men ofta har detsamma tagit sin tillflykt till 

 någon jordhåla eller under någon större sten. Då återståi 

 ingen annan utväg än att vänta tills djuret sjelft lemnar sin 

 tillflyktsort; men emedan detta lika väl kan ske under natten 

 som om dagen, så måste jägaren vidtaga nödiga försigtiyhets- 

 mått för att hindra djuret obemärkt undkomma. Han om- 

 ringar derför platsen med ett fint nät, behängdt med små 

 klockor, som gifva signal, när någon vidrör detsamma. På 

 sådant sätt kan jägaren ofta få ligga i sin snöhydda under 

 afbidan i 2 å 3 dygn; lyckas han emellertid slutligen fälla 

 sitt rof, så är mödan mången gång väl betald, ty en mörk 

 och vacker sobel har ett värde af 25 ända till 100 rubel. 

 Skinnen få ej utsträckas på längden, utan de sammandragas 

 tvärtom så mycket som möjligt, hvarigenom fallen blir tätare 

 och af högre värde. Alla skinn, som förekomma i handeln, 

 äro derför mycket korta och breda. 



Den vanliga räfven fångas såsom hos oss dels med sax, 

 dels i gropar. Den svarta varietet, hvars skinn uppskattas i 

 hundradetal, ja ända till tusen rubel stycket, anträffas här 

 äfven, ehuru naturligtvis mera sällan. Fjällräfven fångas mest 

 ])å »tundran» i fällor, som uppgillras på toppen af der befint- 

 liga smärre kullar. Men äfven saxar användas ; man har näm- 

 ligen iakttagit, att fjällräfven mot medlet af September månad 

 allmänt drager sig åt södern, följande den högra stranden tätt 

 efter, samt att han alltid har för vana att, om han finner ett 

 stängsel, huru lågt som helst, i sin väg, hellre göra en liten 

 omväg och uppsöka en mindre öppning än hoppa deröfver. 

 Af detta rön har man vetat draga nytta, i det man uppfört 

 på korta mellanrum från hvarandra ett slags stängsel af qvi- 

 star tvärs öfverden långsluttande stranden ifrån floden till 

 den vanligen mycket branta, högre upp belägna, strandbädden. 

 Här och der lemnas smärre öppningar, i hvilka saxarne ut- 

 läggas. 



