60 NORDENSKIÖLU O. THÉfiL, ISTfi ARS EXPEDITIONER TILL JENISE.'. 



De med afseende på mossvegetationeu för nedre Jenisej- 

 dalen mest egendomliga lokaler äro de tidtals öfversvämmade 

 strändernas trädstammar. Trädstammarue hafva under öfver- 

 avämuingarne erhållit ett öfverdrag af jord, hos de lefvando 

 träden ofta till inånga fots höjd öfver marken, och lemua så- 

 lunda dessa stammar en för mossor ypperlig lokal. Sådana 

 lokaler äro vid Jenisej ytterst allmänna, i Skandinavien der- 

 emot mvcket sparsamma. Dessa lokaler äro vid Jenisej ut- 

 märkta, utom genom några med Skandinavien gemensamma 

 former, såsom t. ex. Leskea polycarpa, ]\Iyrinia, Amblystegium 

 riparium, Fontinalis hypnoides, Neckera undulata, Homalia 

 trichomanoides, Pylaisea (i en oändlig mängd former) m. 11.. 

 iifven och i synnerhet genom 2 ej skandinaviska mossor. 

 näml. den sällsvnta äkta Timmia negepolitana samt ett utmärkt 

 praktfullt Eurhynchium conciunum. förr hänfördt till Myu- 

 rellu eller ett eget slägte Achrolepis, men såväl pa grund 

 af sitt allmänna utseende, som äfven på grund af den nu för 

 första oråno;en iimna frukten otvifvelaktisft rättast hörande till 

 Eurhynchium. 



De massor af multnade stockar, som vid Jenisej i de 

 vidsträckta skogarne påträffas i ojämförligt större mängd än i 

 Skandinavien, utgöra en annan för vårt flodområde egendomlig 

 lokal. Dessa stockar karakteriseras isvunerhet af Dicrana 

 Iragilifolium och fuscescens, som hiir visa alla möjliga öfver- 

 gångar till hvarandra, samt af en mängd Hepaticse, som delvis 

 liestå af för våra trakter alldeles främmande former. 



A andra sidan råder naturligtvis vid Jenisej en relativt 

 stor fattigdom på bcrgslokaler, och hafva vi särskildt haft 

 ytterst ringa tillfälle att undersöka sådana lokaler med urberg. 

 En följd deraf är äfven, att vi ej kunnat vid Jenisej åter- 

 finna en mängd endast på urberg förekommande arter, ocli 

 de, som funnos, tillhörde florans största sällsyntheter; till 

 belysning härpå må anföras, att Grimmia och Rhacomitrium 

 äro ytterst svagt och sparsamt representerade i jämförelse 

 med förhållandena hos oss. Utaf dessa 2 slägten är Grimmia 

 apocarpa, hvilken också såsom bekant ej är så nogräknad på 

 sitt underlag, den enda arten, som är något spridd inom om- 

 rådet. Endast en enda gång fans ett Ehacomitrium på hela 

 sträckan från Krasnojarsk till trädgränsen (en sträcka på om- 

 kring 250 mil); först norr om trädgränsen började slägtet 

 någorlunda återtaga den roll, det spelar hos oss. 



