I. Inledning: Allmän karakteristik af Mälardalens 

 vattenområden. 



Blund de många hafsvikar, som sönderskära den Skan- 

 dinaviska halföns kuster, intager det vattensystem, som upp- 

 fyller Mälardalens botten, ett framstående rum både med 

 afseende på dess storlek och form samt mindre vanliga hydro- 

 grafiska förhållanden. Visserligen plägar man betrakta sjelf va 

 Mälaren icke som en hafsvik, utan som en insjö; men för så 

 vidt ^et tillhör begreppet af en insjö att den ej kan direkt 

 emottaga vatten från hafvet, kan detta begrepp ej strängt 

 tillämpas på Mälaren. Den flod, Norrström, hvarigenom 

 Mälaren vid Stockholm uttömmer sitt vatten i saltsjön, är 

 nemligen i sjelfva verket blott ett kort sund, och ehuru der- 

 städes vanligtvis en stark ström löper ut från Mälaren, in- 

 träffar likväl under hvarje år många gånger att strömmen der 

 tager en omvänd riktning, så att vatten från Östersjön in- 

 flödar i Mälaren; man säger då att »uppsjö» eger rum. Man 

 kan derföre äfven betrakta Mälaren som den inre delen af 

 en stor fjärd, hvilken i vestlig riktning förbi Stockholm in- 

 tränger i landet och hvars hela längd i så fall uppgår till 

 ungefär 14 Svenska mil. Den är från dess början till dess 

 slut uppfylld af en ovanligt stor mängd af öar och vidgar 

 sig blott sällan till öppna, vidsträcktare vattenytor; ofta fö- 

 reter den formen af långsträckta, temligen raka sund eller 

 fjärdar, hvilka i en sned vinkel skära Mälarens hufvudrikt- 

 ning och emellan sig innesluta de större öarne. På flera 

 ställen af detta vidsträckta vattensystem finnas till följe af 

 inströdda öar större förträngningar, hvarigenom det sönder- 

 faller i flera, sinsemellan skarpt begränsade afdelningar. Bland 

 dessa afdelningar gifvas särskildt tre, hvilka i anseende till 



