18 EKMAN, MÄLARDALENS VATTENOMRÅDEN. 



de bottentrösklar, hvilka afskilja inuerskärgårdeus och de 

 innanför liggande bassinernas dalbottnar från den yttre skär- 

 gärden, och på andra sidan om dessa bottentrösklar under sig 

 träffat ett mindre salt och derföre lättare vatten, nedsjunka 

 under detta och sålunda qvarhållas inom de inre afdelningarne 

 af systemet, tills det genom inverkan af andra strömrörelser 

 småningom åter allägsnas. 



Helt olika orsaker till strömrörelse göra sig således gäl- 

 lande vid hvardera af de bada ändpunkterna af ]\Iälardalens 

 vattenområden, och emedan strömsättningen vid hvardera 

 af dem företrädesvis blir beroende af den derstädes specielt 

 verksamma orsaken ^), så blifva förhållandena både med af- 

 seende på salthaltens fördelning och strömmarnes förlopp 

 enklare i närheten af dessa ändpunkter än inom mellanom- 

 rådet, hvarest en mer sammansatt verkan af båda orsakerna 

 kommer till stånd. Sålunda är strömmen i ^lälarens 3 vest- 

 liwaste afdelnino;ar så ajodt som uteslutande beroende afliod- 

 vattenstilloppet, och Östersjöns nivåförändringar kunna der 

 blott utöfva det inliytande att utströmmen minskas och vatten- 

 ytan derföre höjes, eller möjligen att vid mycket stark upp- 

 siö en tillbakaströmninar mot vester af sötvatten från ]\lälareus 

 östra förffrenincrar kan ega rum. Men inom dessa sednare 

 uppkomma vid uppsjö egendomliga bottenströmmar af det 

 tyngi-e saltare vattnet, som vid sitt inllöde följer sjöbottnens 

 sluttning, utfyller dess fördjupningar och öfversvämmar dess 

 trösklar och sålunda långsamt framtränger från afdelning 

 till afdelning, så länge tillflödet från saltsjön varar. Det dervid 

 jmdanträngda vattnet skulle kunna bilda en tillbakagående 

 ström, för så vidt mer saltvatten tillfördes Mälarens östra ända 

 än flodvatten samtidigt inströmmade i dess vestra; i annat fall 

 försvagas blott den ursprungliga sötvattens-strömmen. Det 

 saltvatten, som blir qvarliggande på bottnen i ^Mälaren sedan 

 uppsjön dragit sig tillbaka, börjar snart åter att spridas, ehuru 

 temligen lånsrsamt, till hösfre nivåer och iag förmodar att 



') Att inflytaudet af eu uivåförändrins: i eua äudau af ett så längt 

 och på många sätt brutet vattenområde som Mälaren, endast med eu viss 

 långsamhet fortplantar sig. visar sig t. ex. af förhållandet i Augusti 1S60, 

 då vid stark nederbörd öfversvämning egde rum i vestligaste ändan af 

 Mälaren, under det Mälarens vattenstånd vid slusströskeln i Stockholm 

 var på sitt minimum, 14 å 15 fot. Några veckor sednare steg vattnet 

 vid slusströskelu, dock slutligen ej mer än IV2 fot. Nerman, Tidskr. f. 

 Byggnadskonst 1SC8. ""Om Mälarens flöden och utlopp". 



