20 EKMAN, MÄLARDALENS VATTENOMRÅDEN. 



olikheter böra hafva inflytande på det sätt, pa hvilket salt- 

 halten blir fördelad inom innerskärgårdeus olika djupnivåer 

 och på strömsättningens förlopp inom denna afdelning. 



I den vttre skärgården blifva förhållandena åter enklare. 

 Det inflytande, som utgjiituingen från Mälaren här kan ut- 

 öfva på vattnets rörelse, synes i allmänhet träda tillbaka för 

 det, som utöfvas af den rådande strömmen inom Östersjön 

 sjelf och af de tillfälliga variationerna i dess vattenhöjd. Den 

 rådande strömmen utanför denna del af kusten är en nord- 

 lig, af vatten från de Norrländska elfvarne utspädd ström, 

 hvilken i likhet med alla strömmar, som gä söderut pä norra 

 halfklotet, har östlig afvikning och derför håller sig intill 

 Svenska landet. Jag känner visserligen ej af direkta iakt- 



tasjelser i hvad mån denna strömriktnine" inom sielfva skär- 

 en o t' 



gården gör sig gällande bredvid de många strömombyten, 

 som inom denna täta skärgärd måste uppstå i mån som vatt- 

 net stiger och faller, eller strömmen utanför kusten genom 

 tillfälligheter förändras. Men de vattenprof jag samlat från 

 detta områdes yttre delar, vid Furusund och Dalarö, visa 

 ingen anmärkningsvärdt låg salthalt hos det öfversta ytlagret, 

 hvaraf man kan sluta att det utgjutna flodvattnet här ganska 

 hastigt undanföres genom strömsättningar, som bero på för- 

 hållandena inom sjelfva Östersjön, och att den ström, som 

 flodvattnet förorsakar, här icke kan vara af någon jemförelse- 

 vis anmärkningsvärd betydelse. 



Efter denna öfversigt af de orsaker, som betinga ström- 

 sättninofen och salthaltens fördelninw inom hela det ifråoa- 

 varande området vilja vi nu söka att särskildt taga i närmare skär- 

 skådande förhållandena inom den afdelning, hvarest de förete 

 sig mest invecklade, nemligen Stockholms innerskärgård. 

 De omständigheter, som här gjorde frågan komplicerad, voro 

 strömsättningens samtidiga beroende af flodvattnet från vestra 

 sidan och från den östra af saltsjöns ständiga tillträde och 

 ofta mycket vexlande vattenhöjd. Dertill kommer vidare den 

 högst egendomliga formen af detta vattenområde, som är så- 

 dan, att på ömse sidor om den egentliga djuprännan, eller 

 stora segelleden från Stockholm till Vaxholm, utskjuta i 

 i sneda vinklar åt NV och SO stora fjärdar, hvilka tillsam- 

 maustagna bilda en manggrenig vattenyta, betydligt både 

 längre och vidsträcktare än hufvudfjärden. Slutligen bidraga 

 djupförhållaudena att inveckla frågan, i det de största djupen 



