4 H. H. HILDEBRANDSSOX. ÅSKVÄDREN I SVERIGE 187 1 187 5. 



detta arbete framgick omedelbart eu bekräftelse af de resultat, 

 hvartill man kommit i Frankrike och Xorge. Afven hos oss 

 förekomma åskväder af två väsendtliD-t olika slao-, hvilka af 

 Professor JMoHX betecknats såsom hvirfvelåsJzväder och värme- 

 åshväder. 



Det första slaget, eller hvirfvelåskvädren, stå såsom 

 bekant i närmaste samband med hvirfvelstormarna. De upp- 

 träda hufvudsakligen pä deras främre sida och fortgå med 

 dem öfver jordytan, med en hastighet, som är i hög grad 

 olika vid olika tillfällen, men vanligen uppgående till 35 — 50 

 kilometer i timman. Flera kartor utvisande dylika åskväders 

 gång öfver landet åtföljde ofvaunäranda uppsats och såsom 

 exempel på dylika fall finnas äfven här bifogade kartorna 

 I — II. Dessa kartor förfärdigas på följande sätt. För hvarje 

 station tages mediet för åskvädrets början och slut. Alla de 

 sålunda funna tiderna reduceras sedan till Parisertid och in- 

 föras derpå på kartan. På denna uppdragas derpå linierna 

 för lika tid. Dessa timliniers afstånd visa nu den hastighet, 

 hvarmed åskvädret fortskridit, och deras längd anger åskvä- 

 drets bredd. 



Det andra slaget, eller värmc-askvädren, uppträda dere- 

 mot sporadiskt, hufvudsakligen på den varmaste tiden af 

 dagen under sommaren. De kunna stundom på samma dag- 

 utbryta på en mängd olika ställen i landet, men hvarje ser- 

 skildt åskväder har vanligen en höcjst ringa utbredning. Dessa 

 båda slag af åskväder förekomma äfven på de Franska åsk- 

 vädcrskartorna och det senare slaget benämnes "orages érra- 

 tiques" af Feon, som haft utförandet af dessa arbeten på 

 Pariserobservatoriet sig ombetrodt. 



Emedlertid har jag redan i min ofvau nämnda uppsats 

 påvisat, att åtminstone i Sverige ingen skarp gräns kan upp- 

 dragas mellan dessa båda slag af åskväder. Båda slagen före- 

 komma nemligen ofta samtidigt i närgränsande trakter af 

 landet. Vid starkare barometriska minima, i hvilka den upp- 

 stigande luftströmmen är ganska utpräglad, visa också åsk- 

 vädren en stor regelbundenhet i sin fortskridande rörelse. 

 Vid svagare depressioner åter verkar hvirfveln mera såsom 

 underlättande lokala åskväders bildande under den hetaste 

 tiden af dagen och på de lämpligaste platserna. I detta fall 

 kan någon regelbunden fortskridande rörelse lika litet spåras, 

 som vid de egentliga värme-åskvädren, som uppträda under 

 de perioder af hög temperatur, som under sommaren oftast 



