BIHANG TILL K.-SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 2. N:o 1. 39 
fråga om de s. k. permanenta gaserna må vara att finna der- 
för nödiga utvägar); men lika litet kan man säga, att detta 
ådagalägger någon större eller mindre gasfullkomlighet hos 
den ena än hos den andra gasarten, som man skulle kunna 
säga, att t. ex. alkohol är en fullkomligare vätska än vatten, 
derför att den förra fryser vid en lägre temperatur än den 
senare. Deremot, då vi icke känna mer än de tre aggrega- 
tionsformerna af materien, synes just det böra anses såsom det 
gasformiga tillståndets fullkomlighet, att det kan existera vid 
hvilken förtunning som helst; och då det är föga troligt, att 
detta skulle kunna äga rum med en gas, hvars elasticitet vid sti- 
gande förtunning alltjemnt hastigare aftoge än tätheten, så borde, 
i fall detta senare äger rum med vätgasen, denna gasart verk- 
ligen anses såsom en ofullkomlig gas. Jag får emellertid hän- 
visa till hvad nedanföre kommer att i detta hänseende meddelas. 
En annan fråga, som äfvenväl torde förtjena att 1 sam- 
manhang härmed tagas i betraktande, är följande. De mest 
godkända beräkningar öfver atmosferens höjd hafva gifvit till 
resultat icke öfver 8 å& 10 svenska mil, under det åtskilliga 
observationer tyckas utvisa, att eldfenomener kunna äga rum 
vid en många gånger större höjd öfver jordytan. Men huru 
stor osäkerhet än må vidlåda dessa slags observationer och derpå 
"grundade beräkningar, lärer man ej kunna frånkänna dem allt 
vitsord; och huru då nöjaktigt förklara dessa eldfenomener 
långt utanför atmosferens gräns? — All svårighet i detta fall 
försvinner, om man utgår från den grundegenskap hos luften, 
som här ofvan blifvit angifven, eller att elasticiteten minskas 
långsammare än egentliga vigten; ty det är klart, att med 
denna utgångspunkt beräkningen kommer att gifva en betyd- 
ligt högre gräns för atmosferen, än den nu antagna; och man 
föranledes ovilkorligen att fråga sig, huruvida under sådana 
omständigheter ens någon gräns för atmosferen må kunna an- 
tagas!), eller om ej de celesta rymderna i sjelfva verket hellre 
q 1) Då trycket nedåt. som hvarje särskild punkt i atmosferen utöfvar, är 
proportionelt mot luftens specifika vigt i denna punkt, men luftens 
elasticitet är, med stigande förtunning, mer än proportionel mot 
specifika vigten, så vill det synas såsom, äfven under tillbörligt afseende 
å temperaturförhållandena, föreställningen om en gräns för atmosfe- 
ren vore mindre hållbar. Åfven under antagande af mariotteska lagen 
är det, såsom man vet, icke lätt att gifva nöjaktiga skäl för en sådan 
föreställning. Poisson t. ex. (se Supplément å la tnéorie mathématique 
de la chaleur, pag. 21) nödgas antaga att öfversta lagret af atmosferen 
utgöres af genom köld kondenserad luft (och detta utan ändamål, enär 
en sådan vätska nödvändigt skulle fördunsta); och Challis, som nyligen 
