8 " OCEISEN, OM AULORRHIPIS. 
De på membranen fästade fragmenten äro med denna en- 
dast förenade med sin ena yta; den eller de andra äro der- 
emot fullkomligt fria, hvarken öfverklädda af någon membran, 
ej heller af något slemmigt ämne, som vore egnadt att hålla 
dem tillsammans. Om man derför kokar sjelfva maskröret i 
kalilut, falla genast alla främmande ämnen från det samma och 
man erhåller sjelfva membranen fri och ren från alla större 
bihang. Vid stark förstoring synes den dock ej vara fullkom- 
ligt ren, utan fläcktals likasom öfversådd med små talrika run- 
dade kroppar, hvilka synas vara verkligen inlagrade i sjelfva 
membranen, hvarigenom denna äfven erhåller ett smutsigt ut- 
seende. Det förra, att membranen i kalilut släpper alla skal- 
fragmenten, är af vigt att ihogkomma, derför att härutinnan 
sjelfva röret skiljer sig från de vid mynningen fästade gre- 
narne, hvilket förhållande kunde gifva anledning till den 
åsigten, att dessa bihang utgjorde en särskild, från röret skiljd 
organism. Såsom vi torde erinra oss, fanns hos de af BAIRD och 
EHLERS beskrifna formerna endast ett grenigt bihang, som hos 
T. flabellum utgick från sjelfva mynningkanten, men hos Aulor- 
rhipis elegans utgjorde en fri och temligen tjock stam, som ut- 
gick från det inre af maskröret och sedan fritt förgrenade sig 
ett stycke utanför det samma. De af mig undersökta exem- 
plaren visa härutinnan en märklig afvikelse. I stället för ett 
enda finnes hos dessa ej mindre än tre och 1i ett fall till 
och med fyra greniga bihang, hvardera för sig svarande mot 
det enda hos Terebella jlabellum och Auwlorrhipis elegans. De 
utgå ej från det inre af mynningen utan från dennas yttre 
uppsvällda kant, samt visa hufvudsakligen följande skapnad 
och egendomligheter. 
Tätt nedanför dess mynning drages maskhuset något 
tillsamman till en något trängre hals, hvilken en eller 
annan m.m. från sjelfva mynningkanten åter utvidgar sig och 
bildar en något upphöjd och tjockare ring, hvilken, de gre- 
niga armarne oafsedde, således utgör den öfre kanten afröret. 
För blotta ögat synes denna ring vara af fullkomligt lika 
beskaffenhet med den öfriga delen af maskröret, kanske 
endast sammansatt af finare skalfragment än det sammas nedre 
och ofta slutna ända. Denna mynningens tjockare och något 
uppsvällda ring är inuti ihålig, samt utlöper i tre stammar, 
som än äro belägna på nästan lika afstånd från hvarandra, än 
så att två äro något närmade hvarandra. Om man i förra 
