BIHANG TILL K. SV; VET, -AKAD. HANDL: BAND 20 N:O 9. 31 
stillastående vatten, breda ut sig öfver stora vidder, men sänka 
sig dock småningom till ett djup, dit vågsvallet icke når, lägga 
sig der lag på lag och utfylla mer och mer alla botnens 
ojemnheter och fördjupningar.!) 
Hafsbotnen liksom fastlandet sjönk emellertid allt djupare, 
lerslammet kunde då afsätta sig närmare den gamla stranden 
på den der redan afsatta glacialsanden, och så fortgingo dessa 
bildningar, tills landet åter började höja sig. 
Om denna förklaring är riktig, borde det motsatta förhål- 
landet nu inträda, och detta är äfven förhållandet. Det var 
nu de s. k. postglaciala bildningarnes tid. Ofvanpå den hvart- 
viga leran i de djupaste sänkena, finna vi svarta leran med 
sina inneliggande skal, vitnen om ett mildare klimat och ett 
mindre salt vatten. Högre upp på grundare vatten afsattes 
åkerleran, i hvilken man ännu aldrig funnit några djurlemnin- 
gar, hvilket väl synes tyda på, att den i salt vatten lefvande 
Ishafsfaunan gått till spillo, utan att Östersjöfaunan ännu hun- 
nit utveckla sig. Denna åkerlera följer nästan lika högt öfver 
hafvet, som glacialleran, men är vanligen endast få fot mägtig. 
Högre upp ersättes den af den postglaciala sandbildningen 
(mosanden), hvilken träffas omedelbart på glacialsanden, från 
hvilken den då knappt torde kunna skiljas, på glacialleran 
: samt, der åkerleran är något mägtigare, på denna, hvarvid 
samma Vvexellagring upprepas, som vi förut omnämnt i afse- 
ende på glacialsanden och glacialleran, men i omvänd ordning. ”) 
1) Bland de sålunda bildade, mer och mindre vågräta, parallela och full- 
komligt regelbundna lerhvarfven ser man stundom några, som blifvit 
på det mest besynnerliga sätt böjda och förvridna, medan såväl de of- 
van som under liggande äro alldeles normala. På sid. 134 i »Sveriges 
Qvartära Bildningar» finnas tvänne teckningar öfver dylika oregelbundna 
lag, men något försök till förklaring lemnmas icke. Förklaringen synes 
dock ligga ganska nära. Lagren äro ju tydligen skjutna åt ett håll 
och derigenom hopböjda, innan ännu de ofvanpå dem liggande afsatt 
sig, således på hafvets botten, djupare än vågsvallet nådde, men ven 
kraft, som endast skrapat vid de då öfversta lerhvarfven, utan att vid- 
röra de undre. således utöfvad af simmande föremål. Att dessa voro 
isberg, hvilka ju ofta nå långt djupare än hafsvågorna, torde vara gan- 
ska antagligt. ; 
2) Att det föregående egentligen gäller förhållandet inom mellersta Sveriges 
yngsta glaciala och dess postglaciala aflagringar, är tydligt: men samma 
åsigter torde ock i viss grad kunna tillämpas på de i Skåne, Danmark, 
Ryssland och Tyskland m. f. länder iakttagna förhållanden i det, som 
rörer de i ett haf afsatta qvartära bildningarne. Vi finna från dessa 
länder uppgifter om sådana lagringsförhållanden som lera, sand, lera. 
Detta skulle kunna tyda på att, då glacialtidens slam först började nå 
till dessa trakter, ett haf, så djupt. att det medgaf lerans afsättning, 
der förefanns, men att hafsbotnen der var i stigande, hvarför sand se- 
