LÄ 
BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 2. N:O 9. 33 
Detta synes visserligen vid första påseendet som en mot- 
stridighet, men är dock i sjelfva verket en fullkomlig natur- 
nödvändighet. 
Inlandsisen tog ju tydligen sin början på de högst be- 
lägna och kallaste trakter af Skandinavien. Derifrån utbredde 
den sig allt mera, tills den slutligen nådde sina yttersta grän- 
ser!). Men med detsamma inlandsisen växte i omfång, måste 
den äfven tilltaga i mägtighet och vid tiden för dess största 
utbredning funnos endast enstaka bergtoppar, som nådde öfver 
istäckets yta. 
Samtidigt med inlandsisen eller med de första jöklarne i 
de högst belägna dalarna, började äfven bildningen af olika 
slags moräner. Vatnet, som inträngde 1 bergens remnor och 
sprickor, frös der till is och lösgjorde derigenom stora massor 
af stenar och block, hvilka dels bildade bottenmoränen dels 
yt-, sido- och ändmoräner. Under isens vexlingar i utsträckning, 
i det den stundom drog sig tillbaka stundom sköt längre fram, 
än den förut nått, aflagrades ytmoränerna framför iskanten, der 
de ökade på ändmoränen, som sedan sköts framåt af den åter 
framskridande isen, men slutligen, när den blef för stor, öfver- 
skreds af isen och förvandlades äfven den till bottenmorän. 
Så fortgick det utan uppehåll. Allt, som kölden lösgjorde 
från bergen, ingick slutligen i bottenmoränen. Men isen 
verkade äfven mera direkt på bergen genom sin tyngd, sitt 
ofantliga tryck och de medförda sten- och grusmassorna, 1 det 
den lösryckte större och mindre stycken af bergen, der dessa 
framtedde lämpliga angreppspunkter, och i det den afslipade 
och' jemnade bergens yta. Allt det sålunda vunna materialet 
ingick äfven i bottenmoränen. 
Denna låg dock ingalunda stilla, utan den följde under 
isen dess rörelse ständigt framåt, ehuru vida långsammare. 
Den utgjorde ett slags rörligt underlag, med hvars tillhjelp 
isen lättare gled fram, den fylde dalar och fördjupningar, den 
repade, slipade och polerade berghällarne — endast undantags- 
vis lär denna verkan hafva kunnat åstadkommas af isen sjelf 
med tillhjelp af deruti inneslutna stenar och block —, de i 
massan ingående stenarne och blocken bytte dervid ständigt 
läge, de rullades, rundades, krossades och söndermaldes till 
det fina bergmjöl, som utgör en så väsentlig andel i dessa 
SLOTTÖRHEL, 1 C: 
