Jd4 0. GUMALIUS, GLACIALA BILDNINGAR. 
bäddar, men som icke egentligen finnes hvarken i den dels 
på isen dels mellan denna och dalväggen framförda sidomorä- 
nen med dess repade och rundslipade stenar, från hvilka det 
finare mjölet bortförts allt efter som det bildats, ej heller i 
de egentliga yt- och ändmoränerna, som hufvudsakligen till- 
kommit genom förvitringens och det frysande vatnets verk- 
samhet. | 
Men på samma gång, som jöklarne började bildas, på 
samma gång började äfven deras förstöring genom afsmältning, 
och det var då, som i alla tider, skilnaden mellan dessa kraf- 
ters styrka, som förorsakade isens framåtskridande eller till- 
bakadragande. Det bildade vattnet rann fram öfver isen, sam- 
lade sig till rännilar, bäckar och strömmar, nedstörtade i isens 
sprickor och håligheter, samt bildade de under isen fram- 
rinnande jökelelfvarne. Dessa sköljde i bottenmoränen, samt 
medförde grus, sand och slam långt bort och aflagrade dem 
framför iskanten i sjöar. eller haf. Så länge isen fanns, så 
länge forsade äfven jökelelfvarne, liksom de ännu i dag störta 
fram från nutidens skridjöklar och glacierer. 
De första skiktade sand- och slamaflagringarne upprefvos 
dock åter, när isen hunnit till dem. De bortfördes till längre 
aflägsna trakter, der de slutligen blefvo så mägtiga, att de 
bildade större jemmna slätter, öfver hvilka isen med sin botten- 
morän kunde utbreda sig utan att i allmänhet förstöra dessa 
bildningar, om den också understundom rubbade deras lager 
mer eller mindre våldsamt. 
Men vid något så när samma tid hade isen, som vi förut 
sagt, öfvertäckt nästan alla berg. Den hade icke mera att 
framte något material för yt- och ändmoräner. Endast enstaka 
block lågo på dess yta. Kanske bidrog äfven denna brist på 
egentliga ändmoräner dertill, att isen lättare kunde gå fram 
öfver ler- och sandslätterna. Så vidt man vet, äro ej heller 
några tydliga ändmoräner qvarlemnade i dessa trakter, utan 
bottenmoränen ligger i dagen, der den ej täckes af yngre skik- 
tade bildningar. 
Sedan isen nått sin största utbredning, började den draga 
sig tillbaka, och detta har åtminstone till en början skett nå- 
gorlunda fort, ty de afsättningar, som skett ofvanpå botten- 
- moränen, synas i allmänhet icke vara betydliga, förrän vi 
komma tillbaka till Sverige. Men här börja åter mägtiga af- 
sättningar ofvanpå bottengruset af såväl skiktade som oskik- 
