BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 2. N:o 11. il 
nande kännemärke, hvarigenom den så tydligt lägger i dagen 
den forna inflytelsen af ett i rörelse varande vatten. 
Ett förhållande af stort intresse, men som synbarligen 
blifvit allt för litet beaktadt, är den i rullstensbildningens 
längdriktning stundom försiggående märkbara - förändringen, 
"hvad beträffar såväl dimensionerna som materialets bearbetning 
ock groflek. Det är nemligen flerstädes, såväl här som i andra 
trakter af Sverige, iakttaget, att den mot sin högt liggande 
ända så att säga aftynar, i det dess storlek aftager samt ma- 
terialet blifver mer likt krossgrus, men att mot lägre trakter 
den allt mer utbreder sig eller tillväxer, på samma gång dess 
sandhalt i högst väsentlig grad tilltager. Vid detta förhållande 
måste ju fästas synnerlig uppmärksamhet, då man önskar ut- 
forska, i hvilken riktning åsmaterialets förflyttning!) egt rum, 
men man ej genom en noggran jemförelse mellan rullstens- 
gruset och krossgruset kan komma till ett resultat. 
Skiktning saknas här visserligen icke hos rullstensbildnin- 
sen, men den är dock sällan iakttagen?), utan synes rullstens- 
massan i allmänhet vara mera utan ordning sammanvräkt samt 
tydligen ofta med en utan märkliga afbrott, hastigt verkande 
samt ofantlig kraft. Det sednare kan man sluta sig till såväl 
af massornas storartade dimensioner och deras också syn- 
barligen ej alltid medhunna bearbetning till ett vackert rull- 
stensgrus, som ock af de stora, rundade stenblock, man deruti 
påträffar. | 
De nu i korthet anförda egenskaperna hos i fråga varande 
rullstensaflagringar äro äfven kända från nordligare belägna 
åsar, men de äro mom dessa trakter så att säga mer i ögonen 
fallande. Vi skola ock snart inse, att de just på höglandet 
1) Att denna förflyttning ej varit särdeles betydande, visas af de med 
hänsyn härtill gjorda undersökningar. Så kom FORCHHAMMER redan 
1843 (se Pogg. Annal) till det resultat i Danmark, att rullstensbild- 
ningen utgjordes af samma bergarter och i samma förhållande som 
underliggande morän. Genom mera omfattande och systematiska 
räkningar af fragmenten i dessa båda bildningar har isynnerhet 0. 
GuMmanivos ådagalagt, att en förflyttning egt rum, om den också ej 
är på långt när så betydande, som man en tid gerna velat autaga 
(se Öfvers. af Kongl. Vet. Akad. Förh. 1871 N:o 5, Geol. Fören. Förh. 
Bad. I, sid. 48); äfvenså V. KARLSSON (beskr. till Geol. Kartbl. »Seger- 
sjö»). Af allt detta antydes emellertid en viss öfverensstämmelse 
mellan rullstensbildningen och de i trakten deraf befintliga moräner. 
2) Exempelvis kan anföras åsen 5.0. invid Vexiö, som för jernbanan 
blifvit genomskuren på längden. Här syntes en antydning till skikt- 
ning genom de större blockens läge samt genom en ringa vexling i 
det öfriga materialets groflek. 
