14 D. HUMMEL, OM RULLSTENSBILDNINGAR. 
Oaktadt dessa sist nämnda förhållanden var man dock i 
de festa fall, med stöd af de marina bildningarnes läge i för- 
hållande till åsarne, benägen att förklara åskärnans märklig 
form genom vågrörelsen i hafvet; och man antydde dermed 
också nödvändigheten af krafternas verkan vinkelrätt mot åsens 
riktning. Om man härutinnan var ense, åtminstone för de 
trakter, som nåddes af hafvet, så gjorde sig dock, vid förkla- 
randet af sättet för rullstensmassans egentliga sammanhopande 
och äfven förflyttning i längdriktningen en väsentlig menings- 
skiljaktighet gällande, i det att några ansågo äfven detta vara 
beroende på hafvets närvaro, andra deremot sökte förklaringen 
uti glacierelfvarne. 
Då likväl ingen möjlighet synes vara för handen att på 
sydsvenska höglandet bevisa hafvets medverkan!) och äfven 
vigtiga skäl ställa sig mot antagandet af glacierelfvarnes så 
storartade verksamhet?) -— var än deras lopp i den af åsarnes 
strukturvexling antydda riktningen en tid möjligt — så åter- 
står blott att vid ett nytt försök till frågans lösning "PP=S" 
en annan utgångspunkt, en för de nämnda teorierna främmande | 
grundorsak. Fasthåller man då vid det i många hänseenden 
nära sambandet mellan rullstensbildningen och inlandsisens 
aflagring, krossgruset, så ligger otvifvelaktigt nära att söka 
grunda den allmänna förklaringen af åsfenomenet på just samma 1 
inlandsis samt på dermed förknippade förhållanden. Men att 
dervid tala om sido- eller midtmoräner skulle synbarligen leda 
oss på afvägar och endast underlätta tydningen af några få 
fall. Det skulle också strida mot den på Grönlands inlandsis 
hemtade erfarenheten. Utan tvifvel är det från dervarande 
förhållanden vi kunna få en temligen klar bild af de forna i 
Sverige 2). 
vis 
- 
by 
') I enlighet med A. Erdmann 1. c. 
”) I enlighet med A. E. Törnebohm 1. c. 
”) Denna likhet framhålles af Prof. Torell i Bidrag till Spitsb. Mollusk- 
fauna, 1859. Äfven Prof. Nordenskiöld säger i sin berättelse öfver 
resan till Grönland 1870 (se Öfvers. af K. Vet. Akad. Förh., sid. 1006) 
»Man passerade här en terräng, som inlandsisen nyss utrymt och det 
hela hade en så förvillande likhet med skoglösa gneistrakter i Sverige 
och Finland, att äfven den mest tviflande måste erkänna, det samma 
formande kraft gifvit hvardera nejden denna deras prägel. Öfverallt 
afrundade men sällan refflade gneiskullar» (förf. antyder i not, att 
refflorna äro försvunna blott på hällarnes för luften biottstälda yta), 
a med erratiska block i de mest äfventyrliga jemnvigts- 
ägen» etc. : 
