BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 2. N:O1l. 15 
Hvad som antagligen behöfves för en tydning af åsbild- 
ningen på sydsvenska höglandet är: 
ett rinnande vatten utvecklande en betydande kraft; 
en krafternas verkan vinkelrätt mot åsens riktning samt 
dessa krafters fortvaro under en tillräckligt lång tid. 
Till allt detta kan, synes mig, ensamt en smältande inlandsis 
gifva upphof. För att inse alla de verkningar, som dervid 
uppkomma, måste vi först söka göra oss reda för, huru en in- 
landsis ser ut, icke allenast på dess dagyta och i dess inre, 
utan äfven på dess bottenyta d. v. s. dess underst liggande del. 
Professor Nordenskiöld lemnar i nyssnämnda berättelse på 
fere ställen beskrifning öfver isens beskaffenhet. 
Först talas der (sid. 995) om en »temligen jemn is ehuru ge- 
nomskuren af djupa, vinkelrätt mot kanten gående klyftor»; om en 
ytterst ojemn is med »rös af tätt till hvarandra hopade pyramider 
och kammar af is, snarlika topparne af s. k. 
sällan mer än 40 fot höga med en lutning af 25” till 30”;» (996) 
»småningom blef isen jemnare men genomskars istället af stora bot- 
tenlösa klyftor» — — — »Efter 2:ne timmars vandring upphörde 
äfven denna klyftregion». Mindre terränger af likartad beskaffenhet 
mötte sedan ganska ofta. »Vi voro nu på en höjd af öfver 800 fot 
öfver hafvet. Längre in var isens yta, på de tidtals återkommande 
spricktrakterna när, snarlik ytan af ett stormupprördt, plötsligen i 
köldens bojor fängsladt haf. Stigningen inåt var fortfarande ganska 
märkbar, ehuru ofta afbruten af grunda skålformiga fördjupningar, 
hvilkas midt upptogs af en eller flere sjöar eller dammar utan syn- 
bart utlopp, ehuru de emottogo vattnet från otaliga längs med för- 
djupningens sidor nedlöpande elfvar;» (sid. 1003) »Till en början 
passerade vi en af de förut omtalade, vidsträckta skålformiga fördjup- 
ningarne i isfältet, hvilket här var genomskuret af otaliga elfvar» 
hvilkas undvikande föranledde de resande att söka väg utmed in- 
sänkningens högre kant, hvarvid i stället en irakt påträffades, der 
isfältet var »genomskuret af långa, djupa och breda, parallelt med 
hvarandra i rättvisande NNO.—SSV. gående springor» — — — 
höjden öfver hafvet var nu 2000 fot. »Senare på afton sågo vi ett 
stycke från oss en stark dimmkolonn, som visade sig framkomma 
från en bottenlös afgrund, i hvilken en mäktig glacierelf nedstörtade.» 
Följande dagen bestegs en större ishöjd, från hvilken en vidsträckt 
utsigt öppnade sig åt alla håll. På återvägen träffades åter elfvar 
med sina lodrätt genom isen ofta nedstörtande vattenmassor. På 
ett ställe säger förf. »hann intet stänk åter upp till fallets mynning; 
men i stället framsprang straxt invid, från ett annat mindre hål i 
isen, en intermittent luftblandad vattenstråle — — — midt i in- 
landsisens öken en springbrunn» etc. 
Af detta framgår, att isens yta är mer eller mindre undu- 
lerande, samt att ismåssan är på vissa trakter genomdragen af 
