BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 2. N:O 11. 19 
af det nedströmmande vattnet. Den förvandlas derigenom så 
småningom, delvis eller helt och hållet, till en rullstensbild- 
ning, hvars blifvande läge bestämmes — likasom vattnets rö- 
relser — af isens och markens nivåförhållanden, isens tjocklek, 
sprickfullhet m. m. Har således nyssnämnda ursvarfning af 
isens bottenyta någorstädes kunnat försiggå, så bör också det 
efter hand omdanade gruset, med de vattenkrafter vi här kunna 
disponera, dit lätt nedföras (just till den punkt eller den linie 
vid hvilken hinder möta, såsom der sidoflödena först samman- 
stöta) samt inpressas i isens hvalf, efter hvilkas utfyllande 
sidoflödena antagligen måste arbeta på bildandet af nya sådana 
hvalf vid sidan af de förra. Äfven dessa fyllas, andra upp- 
komma, ofta allt otydligare, ända till dess att isens afsmält- 
ning så långt framskridit, att dylika regelbundet verkande vat- 
tenmassor icke mer kunna framträda. Jag har här tänkt mig 
förloppet vid danandet af sådana storartade rullstensfält, der 
flere parallela åsar uppträda, på sidorna omgifna af mindre 
regelbundna och mot ytterkanterna mindre väl bearbetade 
grusaflagringar. 
Isen har enligt denna tydning verkat dels såsom det me- 
del, hvarigenom vattnets egendomliga rörelse och ofantliga 
kraft betingats, dels ock såsom en öfverliggande form, 1 hvil- 
kens undre fördjupningar rullstensmassorna samlats. Ju större 
isens mägtighet var, desto större blef vattnets fallhöjd, desto 
större eller högre kunde då också kanalerna och med dem 
åsarne blifva — desto mer var möjlighet för handen, att åsarne 
skulle komma att dominera den omgifvande marken, af hvil- 
kens nivåförhållanden deras bildning blott så till vida kunde 
vara 1 någon mon beroende, som dennas äfven ringa försänk- 
ning 1 öfverensstämmelse med öfverliggande isdalar naturligen 
skulle underlätta sammanförandet af större rullstensmassor. 
På fullkomligt plana krossgrusslätter se vi sannolikt derför 
också oftast blott helt låga åsar!), fastän med tydlig form och 
äfven der med sma nu mestadels af torf fyllda fördjupningar 
vid sidorna. 
Dessa för åsarne högst egendomliga, längs utmed dem 
fortlöpande sänken äro ofta ganska smala, men stundom ha 
de en betydlig utbredning. HFEj sällan bilda de en enda stor 
bassin, i hvilken åsen med väl utpräglad form går fram. Der 
1) Ett förhållande som i hög grad råder inom området -för bladet 
»Huseby». 
