30 D. HUMMEL, OM RULLSTENSBILDNINGAR. 
Sedan här nu den förklaring blifvit framställd, som synts 
mig lämpligast för höglandets rullstensbildningar — de utan 
allt tvifvel vigtigaste för så vidt de äro ursprungliga, eller af 
hafvet alls icke åverkade — bör äfven egnas några ord åt de 
för denna fråga mera intresseväckande och svårfattliga punk- 
terna i Mälardalen med angränsande trakter. Jag måste der- 
vid hänvisa till de geologiska kartorna, hvarest erhålles en 
mera trogen bild af dessa aflagringars utbredning i naturen än 
på hittills tryckta öfversigtskartor. De äro i mindre skala af- 
tecknade å tafl. 2, hvarest äfven refflor och höjdförhållanden 
äro antydda; de sednare dock blott så till vida, att de närmare 
kända trakterna öfver 200 fot äro genom en blå, fin, vertikal 
streckning betecknade. Deraf kan ses bland annat åsarnes 
oberoende af den Södermanländska vattendelaren. Inom hög- 
trakterna nordvest om Mälaren följa åsarne merändels temligen 
väl markerade dalgångar, innan de inträda på låglandet. Det 
är naturligt, att på detta lågland måste finnas ofta särdeles in- 
vecklade förhållanden, då såväl betydande slammassor med 
storartade flodbäddar kanske förefunnits, som ock en senare 
inverkan från hafvets vågrörelse otvifvelaktigt egt rum, med 
sin sträfvan att borttaga det som karakteriserar höglandets 
rullstensfält, samt att utjemna en mängd nivåskilnader eller 
dölja dem under ett vidt utbredt täcke af skiktade aflagringar 
såsom glacialsand och glaciallera med marina fossiler. Att 
söka redogöra för alla dessa förhållanden ligger icke i planen 
för denna uppsats, utan blott att påpeka de fakta, hvilka an- 
tyda, att äfven här något likartadt försiggått som på höglandet, 
eller de bestämda bevis derför, som här kunna hemtas. 
Vid betraktandet af Mälardalens åsbildningar riktas upp- 
märksamheten isynnerhet på deras ovanligt symetriska ut- 
bildning och sammanhang under flere mil långa sträckor. Men 
att äfven högst märkliga undantag gifvas, kan icke förbises 
och det är kanhända icke af den minsta vigten och intresset 
att just för dessa söka en förklaringsgrund. Om Mälardalens 
bildningar gäller för öfrigt det, som redan blifvit anfördt om 
höglandets, med undantag kanhända af rullstensfältens ytbild- 
ning, om hvilkens ursprungliga utseende det likväl är svårt 
att få någon kännedom, der hafvet senare utöfvat ett ganska 
väsentligt inflytande.!) Här saknas således icke block, run- 
') Här bör dock påpekas den egendomliga formen hos följande rull- 
stensfält: vid Husby (bl. Tärna), V. om Nyköping, vid Nyqvarn (bl 
