d4 D. HUMMEL, OM RULLSTENSBILDNINGAR. 
allt mer orediga. Möjligheten för vattnets regelbundna rörelse 
genom och under isen upphäfdes och den erkla följden deraf 
kunde blott blifva så beskaffade rullstensbildningar, som ka- 
rakterisera Södermanlands sydöstra del!). 
En ganska anmärkningsvärd omständighet är, att de stora 
åsar, som från höglandet i norra Sverige komma ned till Mä- 
larens och Hjelmarens dalsträckningar, icke mot låglandet till- 
taga 1 dimensioner på sådant sätt, som förhållandet nästan all- 
tid är i Halland, utan utmärka sig för en särdeles likformighet. 
Orsaken härtill kan ej i det hela sökas i hafvets verksamhet, 
som icke kan antagas hafva danat en ensam åsrygg med tem- 
ligen lika dimensioner utaf en mot låglandet tilltagande rull- 
stensaflagring. Det sannolika är derför, att Mälardalens åsar 
aldrig egt en sådan form, som Hallands, annat än undantags- 
vis. Detta förhållande förklaras kanske lättast, om man, såsom 
förut blifvit anmärkt, tänker sig jordytans relief i hufvudsak 
hafva varit densamma vid tiden för åsbildningen som nu. I 
sådant fall framgår det nemligen ganska tydligt, att de under 
isen framflytande elfvarne?) lätt kunnat taga sin riktning, lika- 
som de nuvarande vattendragen, ofta åt helt annat håll, än 
åsarne utvisa, och följaktligen icke varit i tillfälle utöfva en 
sådan verksamhet i och för åsmaterialets förflyttning nedåt, 
som varit händelsen i Halland, eller 1 allmänhet öfverallt, der 
rullstensaflagringen och elfven varit bundna vid en skarpt ut- 
präglad dal, med stark lutning och stor rikedom på grus. 
1 För en mera detaljerad granskning hänvisas till de geol. kartbladen 
Nyköping, Tärna, Hörningsholm, Trosa, Björksund, Nynäs och Årsta. 
2) Enligt den betydelse detta ord erhållit i noten å sid. 18. - 
