12 JOLIN, OM CERIUM OCH DESS FÖRENINGAR. 
svafvelsyra och jernoxid, som färgade degelns innehåll rödt, un- 
der det att ceritoxidernas sulfater vid samma temperatur ej för- 
ändras på annat sätt, än att de förlora sin vattenhalt. Sedan 
degeln svalnat, pulveriserades den numera rödaktiga massan och 
infördes i små portioner under flitig omröring 1 kallt vatten. 
Härvid löste sig de vattenfria ceritoxidsulfaterna, under det att 
kiselsyra och jernoxid, jämte något gips m. fl. föroreningar stan- 
nade olösta. Lösningen filtrerades och fitratet afdunstades på 
sandbad, då inom kort en ymnig kristallisation af ceritoxidsulfater 
erhölls. De utkristalliserade salterna afskiljdes, och moderluten 
gaf vid afdunstning en ny qvantitet salter, som tillvaratogos. 
Detta upprepades till dess moderluten blifvit afdunstad till ganska 
ringa volym. De erhållna sulfaterna befriades från moderlut, 
löstes i kallt vatten och fäldes med natronlut. — Det är af största 
vigt att vid kiselsyrans och jernoxidens afskiljande använda så 
kallt vatten som möjligt, emedan man i annat fall riskerar att 
en stor del af ceritoxidernas sulfater stannar bland de olösliga 
föroreningarna, alldenstund vid lösningens uppvärmning vatten- 
fattigare, betydligt svårlösligare salter bildas. Derföre torde också 
HoOLZMANNS, äfven af MAYER använda, metod att utdraga den 
glödgade massan först med hett vatten och sedan med utspädd 
salpetersyra, vara mindre lämplig. Marx rekommenderar att 
före behandlingen med svafvelsyra glödga ceriten, emedan den 
derigenom blir lättlösligare. 
JEGEL sönderdelar äfven ceriten med svafvelsyra, men af- 
skiljer ej jernet genom någon särskild operation, utan fäller lös- 
ningen, sedan den genom vätesvafla blifvit befriad från deraf 
fällbara metaller, med oxalsyra, sedan först en betydlig mängd 
klorvätesyra blifvit tillsatt, för att hindra att oxalater af jern och 
kalk falla jämte ceritoxalaterna, hvilka efter tvättning och glödg- 
ning gifva från föroreningar fria ceritoxider. Mot denna metod 
har man anmärkt, att oxalsyran dervid går helt och hållet för- - 
lorad, hvilket, i synnerhet om man arbetar med större qvanti- 
teter, ger MARIGNAC's metod företrädet af mindre kostnad. 
Den på något af nu omnämnda sätt erhållna blandningen af 
de tre oxiderna bildar ett pulver, hvars färg varierar från tegel- 
rödt till kanelbrunt, allt efter de omständigheter, under hvilka 
detsamma erhållits. Blandningen af de tre metalloxiderna är 
betydligt lättlösligare i syror än den rena ceriumbioxiden. | 
Många äro de metoder, som användts för att skilja cerium 
från lanthan och didym, men de kunna dock i allmänhet för- 
