22 JOLIN, OM CERIUM OCH DESS FÖRENINGAR. 
kallt vatten, som lemnade metallen olöst. Den oxiderades vid 
vanlig temperatur föga af vatten, men raskt vid kokning och 
särdeles lätt af syror. Vid upphettning i fria luften förbrann 
4 
T 
den under stark ljusutveckling till brun (således didymhaltig) oxid. 
PopPp har uppgifvit, att om ceriumoxalat glödgas i ett i 
ena ändan tillsmält glasrör, under det att luften så mycket som 
möjligt afhålles, erhålles metalliskt cerium såsom ett svartgrått 
pulver, som vid lindrig upphettning börjar glöda och förbrinner 
till röd oxid. Vatten synes icke verka oxiderande på detta pulver, ' 
som emellertid antagligen ej är annat än den af flere författare 
omnämnda föreningen mellan kol och cerium. 
WOÖELER tyckes bäst af alla hafva lyckats i framställningen 
af den reducerade metallen, men han erhöll den ej ren, utan 
blandad med lanthan- och didym-metall. Genom att i saltsyra 
lösa ceritoxid (erhållen genom glödgning af de blandade oxala- ” 
terna), tillblanda lika mycket klorkalium och salmiak, afdunsta 
till torrhet, upphetta återstoden tills amoniumsalterna blifvit 
bortdrifna, smälta massan och glödga den tillsammans med na- 
trium, erhöll WÖHLER jämte osmält, pulverformig metall äfven 
större och mindre kulor af cerium. De största vägde omkring 
60 milligram. Han beskrifver dem såsom egande en färg, hvil- 
ken ligger mellan jernets och blyets; polerad har metallen stark 
glans, är smidig och mjuk, nästan som bly. Dess egentliga vigt 
är ungefär 5,5 vid +12" C. I luften anlöper den småningom 
med blå färg (den osmälta, pulverformiga metallen förbrinner 
till oxid vid lindrig uppvärmning i luften, redan under 100”). 
Med vatten utvecklar den vätgas, men först vid kokning och 
då svagt. Af klorvätesyra och utspädd salpetersyra löses metallen 
med stor lätthet, koncentrerad salpetersyra förvandlar den till 
ljusbrun, blott i koncentrerad svafvelsyra löslig oxid. För blås- 
rör förbrinner den till oxid; vid häftig och plötslig upphettning 
sker detta explosionsartadt under kringkastande af glödande, 
starkt lysande partiklar. 
Vid elektrolys af ceriwumsalter (klorcerium och cerosulfat) er- 
höllo BeErzEtivs och HISINGER icke metall, utan endast sesqui- 
oxid vid negativa polen. ERK deremot uppgifver, att han erhållit 
metall vid elektrolys både af smältande klorcerium och af kon- 
centrerad sulfatlösning, i senare fallet såsom ett ringa svart aniflog 
på den till pol tjenande platinatråden. 
Genom undersökning af åtskilliga ceriumsalters förhållande 
vid inverkan af en stark elektromagnet fann FARADAY !) sig för- 
1) Philosophical Transactions: London 1846, sid. 46. 
