BIHANG TILL K. SV. VET. AKAD, HANDL. B. 2. N:0O 14. OM 
framställes. Genom glödgning af oxalatet eller karbonatet er- 
hålles den såsom ett stundom citrongult, vanligen svagt gulrödt, 
nästan orangefärgadt, fint fördeladt pulver; framstäld af cero- 
hydratet eller nitratet deremot är den vanligen ljusgul till färgen. 
Vid upphettning blir färgen alltid betydligt mörkare, men ljusnar 
åter vid afsvalning. Den glödgade, vattenfria oxiden löses högst 
obetydligt i salpetersyra och föga mer i klorvätesyra. I senare 
fallet sker lösningen under reduktion, så att ceriumtriklorid bildas. 
I brom- och jodvätesyra är oxiden lättare löslig. Af fri klor 
förändras den icke. Koncentrerad svafvelsyra löser den smånin- 
gom, i synnerhet vid uppvärmning. Lösningen är pomeransgul 
till färgen. Oxidens löslighet i syror ökas genom tillsats af nå- 
got reducerande ämne, såsom alkohol, svafvelsyrlighet o. d.; lös- 
ningen innehåller naturligtvis då cerosalt. Ännu mera ökas lös- 
ligheten, om oxiden är intimt blandad med någon lättlöslig oxid. 
Det är detta, som i så hög grad försvårar skiljandet af cerium från 
lanthan och didym. HOLZMANN har visat, att om ceriumoxalat 
blandas (torrt eller utrördt med vatten) med sin halfva eller lik: 
vigt lanthan- och didymoxalat och blandningen glödgas, så löses 
ej någon ceroxid vid behandling med salpetersyra, har deremot 
blandningen skett i lösning, d. v. s. om blandningen af de lösta 
salterna fälts med oxalsyra eller om de blandade oxalaterna lösts 
i koncentrerad salpetersyra och åter utfälts genom lösningens ut- 
spädning, och den sålunda erhållna blandningen af oxalaterna 
glödgas, så löses alltsammans utan svårighet i salpetersyra. 
Ceriumbioxiden kan, enligt hvad RAMMELSBERG visat, icke 
oxideras högre, hvarken genom smältning med kaliumklorat eller 
-hydrat eller genom upphettning i syrgas. I senare fallet iakt- 
togs visserligen en vigttillökning, som dock ej var konstant 
(maximum var 1,25 proc.), hvarföre produkten ej kunde anses 
såsom en bestämd oxid. 
Ceriumbioxidens sammansättning är genom mångfaldiga ana- 
lyser bestämd, bland annat af RAMMELSBERG genom elementar- 
analys af oxalatet och af JEGEL genom titrerimg af den (öfver 
sesquioxiden) öfverskjutande syrehalten. RAMMELSBERG och MAa- 
RIGNAC hafva äfven visat, att den genom nitratets glödgning er- 
hållna oxiden också har sammansättningen CeO, och nyligen har 
ERK ådagalagt, att oxiden, vare sig den varit upphettad 1 syr- 
gasström (starkt eller svagt) eller i luften, likväl alltid har samma 
sammansättning. Härmed torde icke-tillvaron af alla de ”cer- 
superoxiduler”, ”cersuperoxider” och ”cersyror”, som HERMANN, 
