BIHANG TILL K. SV. VET. AKAD. HANDL. B. 2. N:o 14. 41 
vid vätskans uppvärmning blef tyngre och mera kompakt, Den 
tvättades medelst dekantering, ända till dess tvättvattnet ej längre 
reagerade surt, filtrerades och torkades öfver svafvelsyra. Saltet 
bildade nu hårda, skarpkantiga, halfgetnomskinliga stycken, som 
vid rifning gåfvo ett hvitt pulver. Detta torkades öfver svafvel- 
syra till konstant vigt och afvägdes till analys. 
Fluorcerium förlorar vid upphettning till 100” nästan intet 
(endast 0,37 proc. vid ett försök) i vigt. Utsättes saltet för stark 
slödgning vid lufttillträde, så sammansintrar det i början till 
hårda stycken af grönaktig färg (måhända en oxifluorid) och 
öfvergår slutligen fullständigt till ceriumbioxid. Afstarka syror 
dekomponeras fluorcerium, ehuru oftast temligen långsamt. 
Analyser: 
a) 0,5780 gram dekomponerades med svafvelsyra (hvilket 
måste upprepas 3 gånger innan konstant vigt erhölls). 0,7980 
gram cerosulfat erhölls. 
b) 0,8090 gram förlorade vid upphettning till 100” 0,0030 
gram i vigt. Profvet gaf derpå efter långvarig glödgning 0,6755 
gram ceriumbioxid. 
I procent. Funnet. Beräknadt. 
a. b. 
Creritnn. FRIAS Ore OETSE 67,64. 
Fluorcerium bildar några mycket sällsynta, 1 trakten af 
Fahlun (Broddbo, Finbo) och vid Bastnäs förekommande mine- 
ralier. BERZELIUS fann vid analys af fluorcerium från Broddbo 
detsamma innehålla 82,64 proc. ”eeroxid” samt ”flusspatsyra” jämte 
1,12 proc. ytterjord. Detta tal motsvarar formeln Ce FL; vi 
hafva således här ett exempel på ett haloidsalt af fyratomigt ce- 
rium. BErRzZELnuUS har äfven undersökt ett neutralt och ett basiskt 
fluorcerium från Finbo, hvilket senare innehöll 84,20 proc. ”Cer- 
oxid”, och 4,95 proc. vatten. På samma ställe förekom äfven 
ett af ”flusspatssyradt cerium och flusspatssyrad ytterjord” be- 
stående mineral, som dock enligt hvad BERZELIUS visat blott var 
en mekanisk blandning af de båda salterna. Slutligen har äfven 
ett basiskt flhorcerium från Bastnäs blifvit undersökt af HISINGER 
och nyligen af NORDENSKIÖLD, som gifvit det namnet hamartit 
och visat att det är en förening mellan fluorcerium och cerokarbonat. 
Ceriumtetrafluorid. 
"Denna förening erhålles enligt BERZELIUS genom dubbel sön- 
derdelning i form af ett gult, olösligt pulver. 
