boll) JOLIN, OM CERIUM OCH DESS FÖRENINGAR. 
saltet förlorade emellertid vid torkning i exsiecator endast 1,72 
Proesri i vigt: 
Vid glödgning ger acetatet en volyminös, af ceriumbioxid 
bestående återstod. 
Analyser: 
a) 1,07+40 gram förlorade i exsiecator 0,0185 gram i vigt. 
Vid glödgning erhölls 0,5395 gram ceriumbioxid. 
b) 1,257v gram dekomponerades med svafvelsyra öch gaf 
10390 gram cerosulfat. 
I procent. Funnet. Beräknadt.. 
a. b. 
(ETS LR Ekarne HADES 40,45. 40,35. 
Acetatet är förut och med samma resultat analyseradt af 
LANGE och CZzUDNOWICZ. 
Enligt LANGE erhålles vid försigtig sönderdelning af ceri- 
sulfat medelst bariumacetat em gul lösning (af ceriacetat?), som 
till en viss grad tål uppvärmning och afdunstning, men vid star- 
kare koncentrering reduceras och blir färglös. 
Ceroozxalat. 
CERN OSV 
Omi en neutral lösning af ett cerosalt försättes med oxalsyra 
eller amoniumoxalat, uppkommer en ymnig, hvit, ostlik fällning, 
som snart bildar sega klumpar, hvilka åter efter ett par minuter 
sönderfalla till ett snöhvitt, kristalliniskt pulver. År cerosaltets 
lösning starkt sur, bildas fällningen småningom och är då ome- 
bart kristallinisk. I ytterligt sura lösningar uppkommer ej nå- 
gon fällning. 
Osalatet är så godt som olösligt i rent vatten. 1 del (vatten- 
haltigt) fordrar ej mindre än 8175 delar vatten af vanlig tem- 
peratur för att lösas. Åfven i utspädda syror är oxalatet mycket 
svårlösligt. Sålunda fordras vid vanlig temperatur omkring 375 
delar normalsvafvelsyra (hållande 40 gram svafvelsyreanhydrid på 
litern) för att lösa 1 del (vattenbaltist) oxalat. I koncentrerade, 
starka syror löses oxalatet lätt. 
Ännu efter fullständig utpressning mellan papper håller 
oxalatet vid pass 1 procent hygroskopiskt vatten, som först efter 
långvarig torkning öfver svafvelsyra fullständigt bortgår. (Ett 
prof af saltet torkades ungefär 4 veckor i exsiccator, innan kon- 
stant vigt erhölls; vigtsförlusten var då 0,98 procent.) 
