10 NORDENSKIÖLD, POLAREX”EDITIONEN 1872—73. 
tion, som förekommer på Spetsbergen, träffar en följd af lager, 
som äro utomordentligt rika på fosfater, hvilka dels förekomma 
som större koprolitbollar eller som små runda koprolitkorn, in- 
blandade i en svart lerskiffer, dels bilda egna lager bestående 
af bituminösa koprolitkorn, sammanbundna af kolsyrad kalk. 
Halten af fosforsyra i dessa senare lager uppgår till 23—24 «, 
motsvarande 50—53 2 trebasisk fosforsyrad kalk. Om stenen ef- 
ter upphettning vid en temperatur tillräckligt stark att utdrifva 
kolsyran från kalken, men ej så stark att hela massan blir död- 
bränd, får ligga en tid i fuktig luft eller vatten, så faller den 
fullständigt sönder till en blandning af stoftfint kalkhydrat och 
små runda jämnstora koprolitkorn, som lätt genom slamning 
skiljas från kalkhydratet och sedermera bilda ett särdeles vackert 
fosfatpreparat, snarlikt roffrö eller frö af någon gräsart. Detta 
preparat är naturligtvis vida rikare på fosforsyra än den ur- 
sprungliga stenen och skulle helt säkert, om det kunde anskaf- 
fas i större skala, blifva ett mycket begärligt gödningsämne för 
landtbrukarne. 
För att bearbeta dessa lager bildades i Sverge ett bolag, 
hvars grundregler faststäldes af Kongl. Maj:t d. 9:de febr. 1872. 
Bolaget uppsände under sommaren 1872 2:ne fartyg jämte en 
mängd manskap till Isfjorden, uppförde derstädes ett hus på 
Kap ”Thordsen, bygde en liten spårväg. från huset till stranden, 
men öfvergaf sedermera företaget. D:r ÖBERG, förut deltagare 1 
1870 års expedition till Grönland, medföljde bolagets expedition 
såsom geolog och hemförde ganska vackra paleontologiska sam- 
lingar, 1 synnerhet från triaslagren på Kap Thordsen och jura- 
lagren på Kap Boheman. 
Isfjorden grenar sig, såsom kartan visar, 1 2:ne, utaf 1864 och 
1868 års svenska expeditioner kartlagda armar, af hvilka den 
längst mot norr gående af oss benämts Dickson-bay. Denna 
arm blir i följd af sin smala och grunda mynning först ganska 
sent isfri, och inloppet är dess utom delvis spärradt af långt 
utskjutande undervattensgrund, till följd hvaraf inseglingen är 
förenad med stora svårigheter, som i allmänhet tyckas hafva 
afskräckt fångstfartyg att besöka denna del af fjorden. Ej heller 
hade någon af de föregående svenska expeditionerna hittills haft 
tillfälle dertill. En lucka förefans derför här i vår kännedom 
om Isfjordens geologi, hvilken jag ej ville försumma att, då 
ullfälle dertill erbjöd sig, fylla. Sedan vi tagit kännedom om 
arbetena vid »Kolonien» och i dess granskap gjort åtskilliga ut- 
