12 NORDENSKIÖLD, POLAREXPEDITIONEN 1872—73. 
3. Axels isbrä i Belsound 1864. 
Här bryter isbräen åter fram, fyller fjorden med is, ren- 
sar och vidgar den, för att åter efter några seklers eller år- 
tusendens lopp draga sig tillbaka. Att för öfrigt några mycket 
långa tidsperioder ingalunda behöfvas för att åstadkomma mycket 
stora förändringar i DESS utbredning, skall jag framdeles visa. 
Öfver Hbfvid taget visa de geologiska förhållandena på Spets- 
bergen, t. ex. rikedomen på miocena växtförsteningar och brist på 
saltvattensförsteningar från denna period, att större delen af här- 
varande fjordar, åtminstone Belsound, Isfjorden och Kings-bay. 
blifvit bildade efter miocentiden, sannolikt, såsom mytiluslagren 
i Isfjorden antyda, efter början af den europeiska istiden. 
I geologiskt hänseende erbjuder för öfrigt Dickson-bay icke 
samma omväxling som andra delar af Iafjördent I mynningen 
träffar man ytterst petrifikatrika lager, tillhörande bergkalkforma- 
tionen, hvilka på Kap Thordsen öfverlagras af trias- och jura- 
lager och i sin tur öfverlagra de röda öd gröna skiffrar, hvilka 
nästan uteslutande upptaga de vackra berg, som bekransa den 
egentliga Dickson-bay. Dessa röda skiffrar söndergrusas lätt, 
till följd hvaraf vattnet i bäckarna och äfven långt ut i hafvet 
har en rödgul färg. Försteningar i hithörande lager äro mycket 
sällsynta och utgöras uteslutande af fiskfjäll jämte några sötvat- 
tenskrustaceer. De träffades först af MALMGREN i Liefdebay 
under 1868 års expedition, sedermera i större mängd af NATHORST 
och WILANDER under deras resa till Isfjorden år 1870. 
Låglanden och bergsluttningarna vid Isfjordens stränder 
voro för ganska kort tid sedan ytterst rika på renhjordar, och 
oaktadt den skoningslösa jagt, som anstälts under de senaste 
