N 
50 NORDENSKIOLD, POLAREXPEDITIONEN 1872—73. 
ändtligen en ångare passera utanför öarna. Fem man utsändes 
genast i båt för att norr om Norskön genskjuta ångaren och 
varsko den om vår ankarplats. Några timmar derefter lopp 
Onkel Adam in i hamnen. Samtliga renarna voro om bord, väl- 
behållna och utan att hafva synnerligt lidit af den för dem 
ovanliga färden öfver oceanen. Den 14:de augusti utsändes åter 
några man till toppen af den inre Norskön att taga reda på 
isens läge. De återkommo med det besked, att allt var oföränd- 
radt. Som årstiden redan var långt framskriden, beslöt jag i 
alla fall att försöka tränga fram, och alla fartygen bröto derför 
åter upp natten mot den 15:de, men mötte efter några få tim- 
mars ångande 1 öppet vatten eller gles is fullkomligt ogenom- 
trängliga ismassor, som nödgade oss att återvända till vår förra 
ankarplats. z 
Jag har förut nämt, att jag innan afresan från Isfjorden” 
ytterligare förhyrde  isfjordsbolagete ångbåt Mimer för att från 
Tromsö till Isfjorden transportera åtskilliga polarexpeditionen 
tillhöriga effekter, i synnerhet ett större parti kol. Dessa skulle 
sedermera i Isfjorden afhämtas af något bland expeditionens egna 
fartyg, hvilka förmodades vara lediga vid den tid, då Mimer 
skulle återkomma. Denna var nu inne, innan något af våra 
egna fartyg kunnat ens uppnå sin bestimmelseort. Årstiden 
var dock nu så långt framskriden, att det blef högst angeläget 
att få alla expeditionens förråd samlade på ett ställe, och jag 
måste derför, så ledsamt det än var, låta lossa Onkel Adams 
last på Norskön, för att med detta fartyg kunna från Isfjorden 
upptransportera de ifrågavarande effekterna. 
Äfven renarna landsattes på denna ö. Här gjorde de sig 
snart hemmastadda och funno ett torftigt bete högst upp i 
fjällraset, der spillning af nordens talrika fogelsvärmar fram- 
kallat en vegetation, vida rikligare än vid stranden. Detta för- 
anledde förlusten af 2:ne djur, som blifvit af snågon grön 
gräsmatta eller några svarta laffläckar lockade för högt upp och 
nedstörtat. 
Den 18:de augusti afreste Onkel Adam till Isfjorden. 
Samma dag inlopp en norsk fångstångbåt norr ifrån till vår an- 
karplats. Den hade varit af is instängd i-Liefdebay och först 
nu kunnat komma ut. Vidare berättade kaptenen, att ytterligare 
me ångbåtar och fem segelfartyg voro instängda dels i Hin- 
loopen, dels i Wijdebay, att isen allt sedan midten af juli 
legat tätt packad mellan Nordostlandet och Vestspetsbergens 
, 
