BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 2. N:o 18. äl 
vintertid till och med om middagen så mörkt, att man ej kunde 
se ojämnheterna på marken. Vid fullmåne åter och klar luft 
såg man äfven nu tillräckligt för att utan svårighet kunna ar- 
beta ute och för att från bergshöjderna, äfven på ett ganska 
långt afstånd, kunna skilja isbelagdt och isfritt vatten. Derimot 
var månljusets styrka ej tillräcklig för att genomtränga töcken 
och dimma, och man hade derför gagn af det, endast då him- 
melen var molnfri. 
Norrskenet, som väl någon gång omtalas såsom ersättande 
solljuset under polarnatten, bidrager dock i sjelfva verket föga 
dertill. Det är dertill, eller var åtminstone vid Mosselbay under 
vintern 1872—73, allt för svagt och obeständigt, i allmänhet 
vida svagare än starka norrsken i Skandinavien, och det hade 
öfver hufvud en annan prägel, 1 det att koronan här är vida all- 
männare än i sydligare trakter. De talrika norrskenen gåfvo 
dess utom tillfälle till undersökning af deras spektra, med en af 
WEEDE konstruerad spektralapparat »å vision directe». Resulta- 
ten af dessa iåkttagelser finnas sammanstälda i en i »Öfversig- 
ten af Vet.-Akad. förhandlingar» för 1874, nr 6 s. 45, införd 
uppsats af d:r WIJKANDER. Ur denna uppsats vilja vi endast 
här sammanställa nedanstående tabell å de i spektrum iakttagna 
Iiniernas våglängder: 
Norrskenets spektrum, enligt iakttagelser af: 
ÅNGSTRÖM äClg Fa Bö Ar AS 
Möcnen i 620,7 557, 539,0 —  523;3 518,9 5004 — HA 
LEMSTRÖM —- 556,09 — — 523,5 - 496,9 — 469,4 — 426,2 
Enligt iakttagelser af svenska polarexpeditionen USE Ehde 
IWIJKANDER —- 557,2 535,9 528,9 523,9 499,6 487,3 469,2 436,6 428,6 
BARENT:..... = ESPEN RANA 487,4 470,9 — 428,8. 
I sammanhang med norrskensfenomenet må här omnämnas, 
att ett rikligt stjernfall inträffade d. 27:de nov. från trakten af 
Cassiopea. Det började, eller rättare iakttogs först kl. 6 e. m. 
(ställets tid) och fortfor till kl. I på natten. Sin största styrka 
tyckes det hafva nått några timmar efter det vi blefvo upp- 
märksamma på företeelsen. Samtidigt sågs, såsom nästan stän- 
digt, då himlen var klar, ett norrsken, ehuru ej synnerligen 
starkt. 
Äfven i hafvet, hafsbandet och snön längs med stranden 
kunde man under den mörka tiden förmärka åtskilliga ljusfeno- 
men, hvilka härrörde från fosforescerande evertebrater. Dessa 
visade sig under hela den mörka tiden, så väl bland vattnet eller 
issörjan uti hvarje i isen uppkommen springa som bland det 
411, 
