BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 2uN:o 18. HN 
den svåra sjögången högg ganska starkt emot klippgrundet. 
Den ytterst häftiga stormen gjorde allt fortfarande alla tre far- 
tygens läge högst farligt, oaktadt de nu voro åtminstone något 
skyddade mot den häftiga sjögången af det grund, 1 hvars gran- 
skap Polhem stötte på. I synnerhet såg det följande förmiddag 
åter högst betänkligt utj.då alla tre fartygen började drifva för 
en ytterligt häftig vind, som slutligen drog sig på N.V. Denna 
vind förde snart en sådan massa af isgrus in i hamnen, att all 
sjögång upphörde och att fartygen åter inom kort lågo säkert 
inneslutna i en isdocka, i hvilken de lugnt kunde trotsa den 
fortfarande förfärliga stormen. Om morgonen d. 1:sta febr. 
kunde man från fartygen gå i land öfver en sammanhängande 
is, som nu med ett starkt täcke fängslade den aftonen förut 
i våldsamma vågor svallande fjorden. 
Istäcket var nu flerestädes ett par meter tjockt och bildadt 
af idel små isbitar, som frusit ihop eller rättare under det våld- 
samma tryck, som stormen åstadkom, pressats ihop. Annorlunda 
kan jag ej förklara huru issörjan, strax efter det den hopat sig 
kring fartygen, blef så sammanhängande, att man kunnat släpa 
kanoner på den. 
En öfverblick öfver den skada vi lidit visade, att vi kom- 
mit ifrån föregående dagars äfventyr utan allt för svåra för- 
luster. Intet fartyg var läck. Polhem hade fått propellern 
oklar, kastat öfver bord några tiotal säckar stenkol och förlorat 
en båt med diverse draggningsredskap; några dagar derefter 
var dock propellern åter 1 gång. Gladan förlorade rodret och 
en del af löskölen, Onkel Adam ett ankare med ketting, hvilka 
dock några veckor derefter uppfiskades. Faran hade varit stor, 
ej allenast för fartygen, utan äfven för hela expeditionen. Om 
nämligen, såsom en stund syntes oundvikligt, fartygen förlist i 
hamnen, så hade enligt all sannolikhet alla man, men föga pro- 
viant blifvit bergade, och i sådant fall hade helt säkert den redan 
förut knappa ransonen behöft ytterligare inskränkas — en åt- 
gärd, som helt säkert haft allmän skörbjuggsdöd till följd. 
Den massa isgrus, som fylde hamnen, var tydligen orsaken till 
vår räddning. Utanför klippan var hafvet fortfarande öppet och 
isfritt så långt man kunde se, och en ytterligt hög sjö, af hvil- 
ken kolossala isblock kastades högt upp på stranden, gåfvo tyd- 
ligen till känna, att det öppna vattnet sträckte sig flera mil utåt. 
Natten mot den 7:de började barometern plötsligt stiga med 
N.V. storm och snötjocka. Temperaturen föll till —15”. Oak- 
