62 NORDENSKIÖLD, POLAREXPEDITIONEN 1872—73. 
vädret var lugnt. Derimot ådrog man sig lätt frostskador, 
om jämte sträng köld äfven blåst var rådande. 
Under december och en del af januari månad hade vi 
naturligtvis nödgats bränna lampa äfven middagstiden, men 
redan den 1l:te februari kunde man utan lampa arbeta i Pol- 
hem mellan 9 f. m. och 3 e. m., och den 22:dra kunde vi 
utan att lampan var tänd äta frukost i vår matsal, som endast 
upplystes af ett litet mot söder beläget fönster. Den 20:de 
febr. hade solen åter bort synas, men den doldes ännu några 
dagar af de berg, som i söder begränsade Mosselbay, så att 
den först den 1:sta mars blickade in genom fönstren i slöjd- 
salen. Kringliggande trakter hade då redan i tio dagar varit 
solbelysta hvarje middag. ; 
Sedan den mörkaste delen af polarnatten var öfver, bör- 
jade vi att förbereda slädfärder åt skilda håll. Men äfven 
härvid förföljdes vi af samma ihärdiga otur, som många gån- 
ger förut och efteråt lade hinder i vägen för fullföljande af 
våra planer. Sålunda ämnade vi, innan vi företogo vår stora 
slädfärd norr ut, företaga en utfärd öfver inlandsisen till Tumb- 
point och derifrån till Giles eller Kung Karls land. Den 
15:de mars voro slädarna lastade och timmen utsatt för afresan. 
Men just då vi skulle lemna Mosselbay, inträffade ett starkt 
snöfall med så häftig snöyra, att qvänen CHRISTIAN, som af- 
sändes från stugan med ett bud till ett af de några hundra 
alnar från stugan infrusna fartygen, höll på att förvilla sig på 
vägen. Afresan måste uppskjutas flera dagar. När vädret 
åter blifvit bättre, var marken betäckt med så djup, lös snö, 
att ingen möjlighet förefans att framdraga slädarna genom 
snödrifvorna innan dessa något packat sig, och detta dröjde 
så länge, att denna utfärd öster ut icke alls kunde medhinnas. 
Jag har förut lemnat en redogörelse för isförhållandena i 
hafvet utanför vår stuga till slutet af januari. Det torde här, 
innan jag går att redogöra för vår isvandring, vara på sin 
plats att ytterligare i ett sammandrag fullständiga dessa upp- 
gifter för den återstående delen af vintern och våren. I slu- 
tet af januari var hafvet isfritt, och det, att döma af den 
svåra sjögången, sannolikt en betydlig sträcka mot nordvest. 
Till och med drifisen hade helt säkert då drifvit bort från 
hafvet närmast Spetsbergens nordkust. De svåra stormarna i 
slutet på månaden förde nämligen endast jämförelsevis obe- 
tydligt drifis med sig. Den 4:de februari kunde man dock 
