66 NORDENSKIÖLD, POLAREXPEDITIONEN 1872—73. 
blef det derför nödvändigt att med de tillgångar, som vid 
vinterstationen stodo oss till buds, anskaffa nya eller tillräck- 
ligt förstärka de gamla fordonen. För ätt ombesörja detta 
återvände PALANDER jämte en del af manskapet till Polhem. 
Att alla man skulle för detta ändamål återvända var na- 
turligtvis ej nödigt, hvarför jag beslöt att använda den tid, 
som måste anslås till förfärdigande af nya slädar, till nedläg- 
gande af en depöt, så långt på vår väg norr ut, som var för3 
enligt med möjligheten att om åtta dagar låta nödigt manskap 
. möta vid Verlegenhook. Utan tillhjelp af en del af det man- 
skap, jag behöfde för denna färd, kunde nämligen hufvud- 
partiets vid Verlegenhook qvarlemnade utrustning ej forslas 
vidare. 
Åtföljd af 10 man, bröt jag den 25:te april upp från vår 
tältplats vid Verlegenhook, tagande vägen öfver Hinloopen 
strait mot Schoalpoint. Den minsta båten togs af fyra man 
på axlarna, provianten, tältet och annan utrustning lastades på 
2:ne kälkar och en rensläde (pulka), för hvilken den enda 
qvarblifna renen var spänd, hvilken af mig följdes och obser- 
verades med ett alldeles särskildt intresse, hufvudsakligast för 
att få en fullt tillförlitlig, på erfarenhet grundad kännedom 
om detta djurs användbarhet för sådana färder som dessa. 
Jag kan trygt förklara, att den öfverträffat våra förväntnin- 
gar. Renen drog, oaktadt lapparne förklarade att den ej var 
en af de bästa, öfver 200 & (en god ren drager 300), var sedig 
och lätt skött som en gammal arbetshäst, spisade med begärlighet 
den medförda mossan och lemnade, sedan denna tagit slut, slaa- 
tad ett ypperligt kött. — Med fyratio sådana dragdjur och 
Parry-ön till utgångspunkt hade vi helt säkert kunnat hinna 
ganska långt mot norden, äfven under så ogynsamma isför- 
hållanden, som de, hvilka under detta år voro rådande norr 
om Nordostlandet. 
Afståndet från Mosselbay till Verlegenhook var, inberäk- 
nadt den omväg vi gjort, nära 2 svenska mil. Denna väg 
hade vi tillryggalagt på första dagen, oaktadt en in imot 1,000 
fot hög bergshöjd passerades. Derimot behöfde jag, till följd 
af isens ytterst oländiga beskaffenhet, trenne dygn för att 
komma öfver Hinloopon strait, som på det ställe, der jag pas- 
serade detsamma, är minst 30 kilometer bredt. Väderleken 
var i början gynsam, men redan andra dagen sänkte sig öf- 
ver Hinloopens mynning, en isdimma, som omöjliggjorde ut- 
